500 IIOFFOGLAK. 



och slokande fjädrar, för att smälta födan, utan att dock nå- 

 gonsin lemna sin säkerhet ur sigte. Sedan de på detta sätt 

 hvilat ut, flyga de bort för att släcka sin törst. Man har 

 visserligen påstått, att dessa foglar, likasom de flesta andra 

 roftoglar, hvilka lefva af färskt byte, icke skulle vara i behof 

 af vatten, emedan det blod, som de förtära, skulle vara till- 

 räckligt att släcka deras törst; men man torde hafva orätt 

 häruti. I fångenskapen både dricka och bada de, och Dr. 

 Brehm har gjort den iakttagelsen, att de äfven i det fria till- 

 ståndet gå i vatten för samma ändamål. 



I brist på lefvande byte gå örnarna, såsom förut blifvit 

 omtaladt, icke sällan på kadaver, helst friska. Under deras 

 ströftåg vintertiden är detta t. o. m. mycket vanligt. 



Kungsörnens fortplantningstid infaller tidigt, redan i med- 

 let eller i slutet af Mars, då man äfven finner dess ägg. Nä- 

 stet, som är ganska stort, 5 a 6 fot i diameter, och fullkom- 

 ligt platt, bygges på en klippa eller i ett högt träd. Såsom 

 byggnadsmaterial begagnas ris, qvistar och grenar, som be- 

 täckas med ljung och grästorfvor. Aggen äro 2, sällan 3, 

 smutsigt hvita eller gulaktiga, stundom med eii grönaktig an- 

 strykning, samt tecknade med rödbruna fläckar, hvilka i syn- 

 nerhet stå tätt vid den tjockare ändan. Någon gång träffar 

 man ägg, som äro nästan enfärgade. Honan rufvar äggen om- 

 kring 5 veckor; men vanligen komma icke alla till utveckling, 

 hvarför man i ett örnbo, äfven då äggen varit 3, merändels 

 endast brukar finna 2, eller stundom blott en unge. Denna är, 

 likasom hos andra rotfoglar, tjock och oformlig samt tätt be- 

 klädd med ett hvitgrått dun. — Sedan ungarna blifvit flygvuxna 

 och kunna försörja sig på egen hand, blifva de bortdrifna från 

 boet af föräldrarna och få slutligen icke en gång vistas inom 

 deras jagtmark. Under det att de ligga i boet vårdas de der- 

 emot med mycken omsorg af de gamla örnarna, som föra till 

 dem rikligt med föda af alla slag. Prof. Nilsson säger, att 

 fattigt folk i vissa trakter veta att draga fördel af de örn- 

 nästen, som finnas i deras granskap, pa det sättet, att de, då 

 örnarna äro ute på jagt, dagligen besöka nästena och borttaga 

 det- färska vildbråd, som blifvit fördt till ungarna; samt att 



