ROFFOGLAR. 501 



de sedan ungarna blifvit flygvuxna, fastbinda dem i nästet, för 

 att derigenom så mycket längre förmå örnarna att skatta åt dem. 



Infångad såsom ung blifver kungsörnen ganska tam och 

 uthärdar mycket länge i fångenskapen. I Wien lefde en tam 

 örn från 1615 till 1719 och i Schönbrunn dog i början af detta 

 århundrade en örn, som var nära 80 år gammal. 



Kungsörnen är en ganska skadlig fogel och detta icke en- 

 dast för jagtbanan, utan äfven för tamdjuren. Unga kalfvar, 

 lamm och killingar blifva icke sällan hans byte, och under sina 

 ströftåg om hösten och vintern, då han infinner sig i bebyggda 

 trakter, är han isynnerhet mycket roflysten och närgången. 

 För en dödad kungsörn betalas i skottpenningar 3 R:dr rmt. 



1. Vi vilja här, hufvudsakligen efter Sundevall, i korthet 

 omnämna tvenne andra slags laiidtöriiar, hvilka, ehuru egentligen 

 icke tillhörande vår fauna, blitVit funna här i landet. Dessa äro : 



1. Skrikörnen (Aquila clanga Pall.). Mer eller mindre mörkt 

 brun; stjerten af kroppens färg eller något mörkare, enfärgad eller 

 försedd med 8 å 9 mörkare, smala, böjda eller fläckiga tvärband; 

 vingpennorna uti infanet med fläckar eller prickar; näbben tjock och 

 stark samt föga hoptryckt. — Längd 2 fot eller något mera. 



Skrikörnen, som är betydligt mindre än kungsörnen, förekom- 

 mer förnämligast i sydöstra Europa, mellersta och södra Asien samt 

 hela Afrika. I vissa delar af Tyskland lärer han äfven finnas, men 

 de exemplar, man anträffat nordligare, kunna eiidast betraktas så- 

 som på villospår komna individer. Hos oss har han blifvit skjuten, 

 så vidt man vet, blott en gång, nemligen vid Sallerup i Skåne i 

 Sept. 1842. 



Denna örn saknar nästan helt och hållet det mod och den 

 tilltagsenhet, som utmärker kungsörnen. Han är snarare en feg 

 fogel, som i hela sitt uppträdande något erinrar om vråkarna. Lik- 

 väl säges han dock vara rofgirigare och modigare än den följande. 

 Likasom vråkarna lifnärer han sig förnämligast af mindre däggdjm*: 

 råttor, sorkar o. s. v. samt af grodor och amfibier. Han går äf- 

 ven gerna på kadaver. Lätet är- starkt ljudande och kan, enligt 

 Brehm, uttryckas med tjeff, tjeff, tjeff. 



2. Mindre Skrikörnen (Aquila naevia Gmel.). Mörkbrun, 

 med ofläckade ving- och stjertpennor; dock äro dessa sednare någon 

 gång . tecknade med ljusa, men temligen otydliga tvärband; näbben 

 viindre och svagare samt mera hopitryckt än hos den föregående, 

 med nästan runda, i framkanten inbugtade näsborrar. — Längd om- 

 krino- 2 fot. 



