502 ROFFOGLAR. 



Denna öra förekommer äfven i sydöstra Europa, mellersta och 

 södra Asien samt om vintern såsom ilyttfogel i norra Afrika. I 

 Tysklands skogstrakter är lian mångenstädes icke just sällsynt; men 

 hos oss har han med visshet icke blifvit mer än en gång skjuten 

 och tillvaratagen, nemligen i Skåne, hvarifrån Conservator W. Meves 

 hemfört ett exemplar. 



I lefnadssättet visar denna örn en nära öfverensstämmelse med 

 den föregående och har äfven ett liknande läte. 



Ilafsörii-slägtet (Haliaetus Savigny). 



Hithörande örnar äro stora rofFoglar med en stark, under- 

 sätsig kroppsbyggnad. De skilja sig ifrån landtörnarna hufvud- 

 sakligen derpå, att tarserna endast äro till hälften fjäderklädda 

 och att den hinflik, som förenar uttån med mellantän, knappt 

 är märkbar. — Hufvudet och halsen med förlängda, spetsiga 

 fjädrar. Näbben mycket stark, temligen långdragen och rät, 

 utom i spetsen, der den är starkt nedkrökt till en lång hake; 

 näbbhakcirkelns medelpunkt infaller ungefär på midten af under- 

 käken och nästan midtför näsborrarna, som äro snedt ställda 

 och till formen ovala; öfverkäkens undre kant utan någon 

 märkbar flik. Vingarna långa och breda; l:sta handpennan 

 mycket kort; den 3:dje och 4:de längst. Benen grofva och 

 muskelstarka, väpnade med starka, stora och mycket krökta 

 klor; den nakna ändhälften af tarsen framtill belagd med några 

 större plåtar; skänkelfjädrarna mycket långa. Stjerten, i spet- 

 sen bredt afrundad, räcker till eller föga utöfver de hoplagda 

 vingarna. 



Äfven detta slägte likasom det föregående synes vara re- 

 presenteradt i de flesta länder och verldsdelar, och åtskilliga 

 bland de hithörande arterna hafva en mycket vidsträckt ut- 

 bredning. De hafva, åtminstone under fortplantningstiden, sitt 

 tillhåll vid hafvet eller i granskapet af insjöar och floder. Un- 

 der vintern pläga de dock företaga vidsträckta ströftåg, och 

 då infinna sig stundom, isynnerhet de yngre, ännu ej fortplant- 

 ningsskickliga individerna, i bebyggda trakter långt in uti lan- 

 det, der de söka sitt uppehälle. De äldre vistas deremot nä- 

 stan ständigt och jemt vid kusterna. Den art, som tillhör vår 

 fauna, är likasom kungsörnen stann- och strykfogel. 



