ROFFOGLAR. 511 



norra Afrika. Afven i Amerika lefver en fiskljuse, som har 

 stor öfverensstämmelse med denna och som af flera ornitho- 

 loger anses endast vara en artförändring deraf. Hos oss före- 

 kommer fiskljusen nära nog i hela landet, fi-ån Skåne ända långt 

 inom polcirkeln; men aldrig i något större antal, utan i spridda 

 par. I mellersta delarna af landet synes han förekomma mest 

 talrikt, i de södra har han fordom funnits mera talrikt än nu 

 sedan skogarna blifvit urgallrade eller till större delen bort- 

 huggna. I Finland och Norge är han insenstädes sällsynt. 



Han väljer sitt tillhåll i trakter med ungefär samma natur- 

 beskaffenhet som dem, i hvilka hafsörnen vistas, d. v. s. i 

 skärgårdarna vid hafskusten eller vid sjöar och floder inuti 

 landet, der gammal gran- eller furuskog växer. Här lefver 

 han parvis, så länge vattnet är öppet, inom ett större eller 

 mindre område. Han är nemligen, såsom vi redan omnämndt, 

 en flyttfogel hos oss, som lemnar landet i början af vintern, 

 när han för is och snö icke vidare är i tillfälle att kunna för- 

 skaffa sig sitt uppehälle, och återkommer tidigt om våren, vid 

 islossningen för att ånyo begynna sin verksamhet. I sina rö- 

 relser är han lifligare än hafsörnen och föröfrigt pä det bästa 

 sätt utrustad med alla de egenskaper, som man kan tänka sig 

 vara erforderliga för en fogel, hvilken, såsom han, är bestämd 

 att nära nog uteslutande lefva af fisk. Sålunda är hans flygt 

 lätt och uthållig, så att han, utan att behöfva hvila, i flera 

 timmar kan sväfva omkring öfver sitt fiskvatten, och hans syn 

 eger en så utomordentlig skärpa, att han från en betydlig höjd 

 kan varseblifva de fiskar, som närma sig vattenytan. Hans 

 fötter äro starka och muskelfulla samt väpnade med stora, 

 krokiga, trinda och hvassa klor, förträffligt passande att hugga 

 uti det byte han vill bemägtiga sig, och hans vingar äro stora 

 och nog kraftiga för att i de flesta fall kunna uppbära det- 

 .samma. Det är en verklig förnöjelse att se denna fogel då 

 han högt öfver vattenytan spejar efter byte och, då han blif- 

 vit varse en fisk i vattnet, huru han med fladdrande vingar 

 håller sig stilla i luften, för att afbida ett passande ögonblick 

 att pilsnabbt kunna störta sig ned och gripa densamma. Det 

 händer ej sällan att han förfelar sitt mål, men ofta dyker han 



