512 ROFFOGLAR. 



dock upp under ett högt glädjerop med en tung börda i klorna. 

 Han har i detta sitt sätt att gå tillväga, likasom i flygten, 

 någon likhet med åtskilliga måsfoglar, ehuru dessa foglar med 

 näbben fånga sitt rof, dä fiskljusen deremot griper sitt med 

 klorna *). Stundom råkar han dock ut för samma missöde som 

 hafsörnen, nemligen att han hugger uti alltför stora fiskar, 

 hvilka han icke förmår att uppdraga, utan blifver någon gång 

 till och med sjelf af dem neddragen i djupet. Man har upp- 

 fiskat gäddor och andra större fiskar, hvilka ännu burit delar 

 af fiskljusens klor i sina ryggar, ett tecken till att deras fordna 

 egare på nyssnämnda ömkliga sätt slutat sina dagar. — Har 

 fiskljusen deremot varit lycklig med sin fångst, så begifver han 

 sig bort med bytet till något ställe, hvarest han i frid och ro 

 kan uppäta detsamma. Han förtär dock sällan en hel större 

 fisk, utan vanligen endast de bästa, köttrikaste delarna deraf; 

 innanmätet lemnar han äfven orördt. Nedanför på marken 

 under det träd, i hvilket fiskljusen hade sitt bo fann författa- 

 ren vid ett tillfälle en stor mängd stjertdelar af större fiskar, 

 som på nämnda sätt blifvit ratade. 



Det berättas, att i de trakter, der fiskljusen och hafsörnen 

 lefva tillhopa, denne sednare skall passa på tillfälle, då den 

 förre fångat en fisk, samt med häftighet störta sig på honom 

 för att tillegna sig detta byte. 



Fiskljusen är en skygg och försigtig fogel, som väl vet att 

 rädda sig undan då han märker någon fara. Det är derför 

 icke så lätt att fälla honom, annat än vid boet, der man inom 

 tillbörligt skotthåll och undangömd kan invänta honom. 



Sitt bo bygger fiskljusen i kronan af höga träd, vanligen 

 i gamla tallar, stundom på ett temligen betydligt afstånd från 

 närmaste vatten. Det är ofta mycket stort, platt och starkt 

 hopfogadt af ris och qvistar samt inuti fodradt med mossa 

 och grästorfvor. Det begagnas i flera år samt påbygges och 

 ombonas för hvarje år, så att det slutligen, enligt Wester- 

 LUNDS påstående, kan uppnå en höjd af ända till 4 fot. Ag- 

 gen, som vanligen läggas tidigt om våren i April, sällan sed- 



*) Han vänder dervid uttån bakåt, sä att "2 af lians klor jjå hvardera foten 

 komma att hugga in på hvarsin sida om fiskens rygg. 



