516 ROFFOGLAll. 



Wright, lika utbredd som hos oss och synes vara talrikare i 

 landets södra än i dess öfriga trakter. I södra delarna af 

 Norge finnes han äfven. 



Bivråken väljer till uppehållsställe helst sådana skogar, 

 som begränsas af sidländta trakter, kärr och myrar, eller som 

 växa i närheten af sjöar, floder och andra vatten. I mellersta 

 och södra delarna af landet vistas han gerna i ängar och betes- 

 hagar, der gamla, storväxta, torrgreniga löfträd, såsom ekar, 

 bokar m. fl., finnas. I täta granskogar ser man honom mera 

 sällan. Han är temligen skygg, och en gång utsatt för förföl- 

 jelse, vet han sedan att noga taga sig tillvara; men i allmän- 

 het taget hör han dock till de roftoglar, som lättast falla ett 

 offer för skjutvapnet. 



Någon författare har velat påstå, att bivråken skulle vara 

 en bland de tr()gaste och mest oviga bland alla dagroffoglar, 

 men detta är ingalunda öfverensstämmande med verkliga för- 

 hållandet. Visserligen är han i flygskicklighet vida underlägsen 

 både falkarna, hökarna och flera andra roffoglar, men han 

 öfverträffar dock vråkarna i detta hänseende och visar i alla 

 sina förehafvanden en vida större liflighet än dessa. Detta 

 medgifves också af alla zoologer, som närmare tagit kännedom 

 om hans lefnadsvanor. Afven på marken rör han sig med 

 större ledighet än åtskilliga andra bland de roftoglar, hvilka 

 äro bestämda att hemta sin föda derstädes, och således ännu 

 vida bättre än sådana, som hafva för sed att gripa sitt byte 

 i träden, i luften eller i vattnet. 



Bivråkens mest omtyckta föda är getingar; men han lärer 

 dock icke, såsom man fi)rut trott, tillgripa de fullt utbildade, 

 med en stickande gadd försedda insekterna, utan endast deras 

 larver och puppor. Det är således getingarnas bon, som han 

 uppsöker och plundrar. I detta hänseende skiljer han sig ifrån 

 alla andra europeiska roftoglar. Dessutom förtär han en mängd 

 gräshoppor, skalbaggar och larver samt derjemte grodor, ödlor 

 och andra smådjur. Endast undantagsvis har man funnit lem- 

 niugar efter däggdjur och foglar vid hans bo, och troligt är, 

 att han äfven i allmänhet försmår dessa, då tillgång gifves på 

 annan föda. Naumann, som icke hyser några goda tankar om 



