ROFFOGLAR. 517 



bivråken, påstår, att han skall plundra andra foslars bon pä 

 ägg och ungar, men detta har icke blitVit bekräftadt af sednare 

 iakttagelser; ej heller har man funnit honom gripa unga harar 

 eller matnyttig skogs- och fältfogel, som han äfven blifvit be- 

 skyld för. Han torde följaktligen vara en oskadlig eller till 

 och med öfvörvägande nyttig fogel, som allestädes, der han 

 finnes, förtjenar att skyddas. Emellertid skjutes han ofta här 

 i landet i den förmodan att han är en skadlig fogel, och under 

 de sista åren, sedan skottpremierna för dufhöken blifvit högre, 

 hafva helt säkert hundradetals, för att icke säga ännu flera, 

 årligen fått sätta till lifvet och gälla för hökar, emedan de 

 personer, hvilka åt allmänheten skola lemna intyg öfver dö- 

 dade roftoglar, vanligen icke kunna särskilja de olika slagen 

 af dessa foglar. Hos en länsman i Ostergöthland, som var 

 mycket anlitad i nämnde hänseende och som utan någon syn- 

 nerlig urskiljning, vare sig af liknöjdhet eller bristande kun- 

 skap, utdelade dylika intyg, fann författaren en stor mängd 

 afhuggna fötter af bivråken. Troligt är att man går tillväga 

 på samma sätt flerestädes här i landet. Många exempel har 

 man också redan att antoi'a, som gifva stöd åt denna förmo- 

 dan. Dr. Breh:m säger, att man i Tyskland aldrig förföljer 

 bivråken, emedan den nytta han gör h(')gst betydligt uppväger 

 den skada han stundom åstadkommer. Det vore önskligt, om 

 man någon gång äfven hos oss kunde lära sig att rätt upp- 

 skatta de nyttiga foglarnas \ärde och deras stora betydelse i 

 naturens hushållning. x\tt bivråken fångar foglar, synnerligen 

 ungar, på marken, kan icke förnekas, men säkert är att detta 

 sker mera undantagsvis, och jägaren har väl sällan skäl att 

 anklaga honom för intrång i sina förmenta rättigheter. En 

 flygande fogel eger bivråken icke förmågan att gripa. 



Boet bygger bivråken upp i träden, högre eller lägre, at 

 »renar och finare qvistar samt omgifver ofta detsamma upptill 

 med gröna, löfbärande grenar. Det är vanligen lätt att finna, 

 och det synes mangen gång. som om han icke vore särdeles 

 angelägen att hålla detsamma undangömdt. Stundom är det 

 helt vå dslöst hopfogadt och så glest, att man t. o. m., såsom 

 Brehm påstår, kan se äggen framskymta derigenom. Aggen 



