ROFFOOLAR. 519 



ovala ocli siiedt ställda. Vingarna långa och smala; 4:de hand- 

 pennan längst. Stjerten mycket läng, bred och i spetsen djupt 

 klufven. Benen med långa skänkeltjädrar; tarserna äro korta, 

 till hälften fjäderklädda, deras nakna framsida är försedd med 

 omkring 5 större tvärplåtar. Hufvudets och halsens fjädrar 

 smala och spetsiga likasom hos örnarna. 



Gladorna äro medelstora roffoglar, som i mänga fall erinra 

 om hafsörnarna. Alla arterna tillhöra den gamla verlden. I 

 Amerika finnas inga glador. De flyga med långsamma ving- 

 slag, eller sväfvande högt upp i kiften utan att märkbart röra 

 de långa, utspända vingarna. Med den langa, klufna stjerten, 

 som de vrida än åt den ena, än åt den andra sidan, styra de 

 sin färd i rymden. 



De äro ganska rofgiriga men derjemte fega och tröga och 

 kunna icke fånga sitt utsedda byte annat än på marken. Små 

 däggdjur, fogelungar, ormar, ödlor, grodor, insekter o. s. v. ut- 

 göra deras dagliga föda. 



I de nordiska länderna äro gladorna flyttfoglar. Hos oss 

 finnes blott en enda art, nemligen : 



Gladan (Milvus regalis Brlss.). Hufvmht och halsen livit- 

 ahtlga eller något dragande i gult, med bruna längdstreck; 

 fjäderklädnaden föröfrigt ofvan rödbrun, med blekare fjäder- 

 kanter, inunder roströd, med svartbruna, längsgående streck; 

 den djupt klufna stjerten rödbrun, med på pennornas infan 

 mer eller mindre tgdliga, mörka tvärstreck. — Längd 2 fot 2 

 å 4 tum. 



Namn: Skåne: Glänta; Sinål. Ovinvråka (enl. NiLSS.); Norr. 

 Glente. 



Gladan är en vacker fogel, hvars färgdrägt mycket erin- 

 rar om hafs örnen. 



Hannen. Hufvudet och halsen äro hvitaktiga, stundom 

 med någon dragning åt grågult, samt tecknade med längsgå- 

 ende, bruna streck. Ryggen och vingtäckfjädrarna mörkt röd- 

 bruna eller mörkbruna, med blekare rostbruna och hvitgråa 

 fjäderkanter. Bröstet och magen brunröda eller roströda, med 

 svartbruna streck längs fjäderspolarna. Vingarnas handpennor 



