ROFFOGLAR. 529 



tober. Stundom qvarstannar en eller annan individ i södi'a 

 Sverige under blida vintrar. 



Om sommaren har ormvraken helst sitt tillhåll i glesa 

 skogar och betesmarker, som gränsa till fält, ängar, busktrak- 

 ter, kärr och mossar. Inuti större, slutna skogar anträffar 

 man honom deremot mera sällan. Ofta ser man honom der 

 boskapen betar, och när säden blifvit skuren på fälten infinner 

 han sig raerändels vid de ännu qvarstående sädesskylarna, dit 

 icke. sällan en mängd möss och sorkar, hvilka han spanar ef- 

 ter, bruka hålla till. I skogen såväl som på fälten har han 

 vanligen sina bestämda favoritställen, der han, ofta flera tim- 

 mar, plägar sitta för att speja efter byte. I närheten af sädes- 

 dösar, lador och uthus kommer han äfven ofta för samma 

 ändamål, synnerligen morgnar och aftnar, då en mängd små 

 gnagare derstädes äro i verksamhet och lätt åtkomliga. 



Vi hafva förut nämnt, hvilka de födoämnen äro, som tjena 

 vråkarna till näringsmedel, och vara läsare kunna derutaflätt 

 sluta till att dessa foglar för landtbruket och skogshushållningen 

 måste vara öfvervägande nyttiga. Detta har heller ingen för- 

 fattare, som skrifvit om vråkarna, kunnat förneka; men der- 

 emot har man velat påstå, att de äro skadliga för jagtbanan 

 derigenom, att de skulle tillgripa rapphöns, orrhöns m. fl. mat- 

 nyttiga fält- och skogsfoglar. Om man haft någon verklig 

 grund för detta påstående eller om det blott är en gissning, 

 som, ofta upprepad, småningom antagit sanningens skepnad, 

 känner icke författaren, men det sednare är det troligaste. 

 Emellertid är det våra mest framstående skriftställare inom 

 ornithologien, hvilka bidragit att försätta de nyttiga vråkarna 

 i ett sådant vanrykte, och man kan således lätt förstå huru 

 svårt det måste vara att utrota en fördon), som hvilar på en 

 sådan grund. 



Jägaren har härutaf fått en giltig anledning att icke spara 

 sitt skott, då det gäller att göra sig utaf med en fogel, som 

 han tror vill dela hans byte, och han förföljer derföre vråkar- 

 na både öppet och försåtligt, så att årligen flera tusende der- 

 igenom sätta till lifvet *). Sällan vill han lyssna till den er- 



*) Med grämelse läser man i Sv. Jägareförb. Nya Tidskr. 5:te arg. l:sta 

 liäftet sid. 30 följande: "Vråk-sträcket var rikare än under föregående 



