534 ROFFOGl.AK. 



Fjellvråken är mycket lätt att skilja från alla de öfrisza, 

 mindre dagroffoglarnä på de befjädrade tarserna, och tVån de 

 andra vråkarna — ormvråken och bivråken — kan man lätt 

 skilja honom, ätVen dä han flyger, på den vid roten bredt 

 hvita stjerten. Till färgteckningen varierar lian betydligt. Näb- 

 ben och tårna äro mindre än hos ormvråken. 



Ganiiiud fogel. Hela hufvudet, halsen och frambröstet 

 hvitgulaktiga, med svartbruna längdfläckar, som äro smalare 

 på nacken; öfver ögonen och bakat hufvudets sidor nästan utan 

 fläckar. Ryggen och skuldrorna svartbruna, med bleka fjäder- 

 kanter och fläckar. Bröstet och magen mer eller mindre mörk- 

 bruna eller svartaktiga. Vingarna svartbruna, med ljusare 

 tjäderkanter; handpennorna med mörkt askgratt ytterfan och 

 vid roten hvitt infan. Stjerten från roten till öfver midten 

 hvit, stundom med rostgul anstrykning, derefter svartbrun och 

 i sjelfva spetsen kantad med hvitgrått. Skänkelfjädrarna hvit- 

 gulaktiga, med svartbrnna fläckar. Vaxhuden, munvikarna och 

 fötternas nakna del gula. Iris gulbrun. 



Yngre fogel. Har i färgteckningen mera hvitt eller rost- 

 gult än de äldre. Stjerten är utåt gråbrun, men får efter för- 

 sta ruggningen 3 a 4 mörkare tvärband. 



Fjellvråken har under fortplantningstiden och sommaren 

 uteslutande sitt tillhåll i den högre norden. I Skandinaviens 

 fjälltrakter är han icke sällsynt, och i Siberien, norra Ryssland 

 och de finska Lappmarkerna förekommer han äfven. Hos oss 

 visar han sig i de mellersta och södra provinserna endast un- 

 der flyttningarna höst och vår, vanligen i Oktober och April 

 månader. Någon gång stannar en eller annan qvar hela vin- 

 tern; men enligt regeln begifva de sig alla ur landet fiir att 

 öfvervintra i mellersta eller, ehuru mera sällan, i södra Europa. 



Denna vrak är, likasom den föiegående, en öfvervägande 

 nyttig fogel, som allestädes, der han tinnes, förtjenar att sko- 

 nas. Meves omtalar i en reseberättelse föi- år 1860, att 

 fjellvråken varit ganska allmän i Jemtlands tjelltrakter, men 

 att han genom en norsk arbetares ihärdighet att uppsöka "falk- 

 ungar", för att af norska myndigheterna erhålla premier, seder- 

 mera nästan helt och hållet försvunnit. Under de tvenne sista 



