544 ROrFOGLAU. 



färgen, men honan är större än hannen. Ungarna äro i sin 

 första driigt olika de gamla. 



Ugglor förekomma i alla verldsdelar och länder, under 

 nära nog alla breddgrader och i trakter med de mest olika 

 naturförliållanden. I de varma länderna finnes visserligen den 

 största artrikedomen, men till och med äfven i den högre nor- 

 den träifar man åtskilliga representanter af denna familj. 



Man har, till skilnad från de föregående roffoglarna, kallat 

 ugglorna för nattro foglav, emedan de flesta af dem äro i rö- 

 relse endast om aftonen och natten samt, likasom förblindade 

 af dagsljuset, hålla sig stilla och undangömda under andra 

 tider af dygnet. Vissa arter bland de så kallade dagugglorna . 

 äro dock föga eller intet besvärade af dagsljuset, utan jaga 

 till och med mången gäng midt på dagen i det starkaste sol- 

 sken, ehuru äfven de under skymningen ganska ofta begifva 

 sig ut på rof. Det är en allmän tro, att ugglorna icke alls 

 skulle kunna se om dagen, men deruti har man misstagit sig. 

 Afven nattugglorna kunna då mycket godt vägleda sig. I skym- 

 ningen och i raånljusa nätter se likväl dessa ugglor aldra bäst. 



1 allmänhet taget äro ugglorna mycket rofgiriga, kanske 

 bland de rofgirigaste af alla foglar. Man har i detta hänse- 

 ende förliknat dem med katterna, om hvilka de i sitt ansigts- 

 uttryck och nattliga lif icke så litet erinra. Men oaktadt 

 denna deras rofgirighet äro de dock i de flesta fall vida mera 

 nyttiga än skadliga, emedan de hufvudsakligen förtära en mängd 

 i skog och mark, på åker och äng särdeles besvärliga smådjur. 

 Vi skola längre fram omnämna, hvilka de arter bland ugglorna 

 äro, som företrädesvis förtjena att skyddas. 



Deras synförmåga är utomordentligt skarp. Då de un- 

 der natten ljudlöst sväfva fram på sina mjuka vingar, und- 

 går icke det minsta däggdjur eller fogel på marken deras upp- 

 märksamhet, och deras hörsel är derjemte så fin, att det minsta 

 prassel, som dessa smådjur förorsaka, då de söka sin föda, ge- 

 nast tränger till deras öra. För de flesta nattliga smådjur äro 

 också ugglorna de mest fruktansvärda fiender. 



Ugglornas parningstid infaller vanligen ganska tidigt om 

 våren. De hatVa sina bon i träd eller klipphålor, mycket sällan 



