KOFFOGLAK. 545 



pä marken, och sjelfva balen är högst, obetydlig. Stundom 

 begagna de gamla kräk- och skatbon. Endast honan rufvar 

 äggen, som äro hvita och af rund form. 



Ugglorna hafva många fiender. Dä en nattuggla visar sig 

 om dagen förföljes hon under skrik och larm af nästan alla 

 skogsfoglar, men isynnerhet af kräk- och dagrofFoglarna, hvilka 

 vid dylika tillfällen sällan lemna henne i fred, ehuru hon aldrig 

 gör dem något ondt. 



Utom det hemska, obehagliga skrik, som många af ugglor- 

 na låta höra nattetid, hafva de äfven ett smällande eller knäp- 

 pande läte, som de åstadkomma med käkarna. Detta fram- 

 bringa de mest då de äro onda, och det synes således vara en 

 yttring af vrede. 



Man har indelat ugglorna i flera småslägten, men vi vilja 

 dock här sammanföra dem i ett enda, nem ligen 



1. Uggle-sJägtet (Strix Linn.). 



De kännetecken, hvilka vi nyss förut angifvit för familjen, 

 gälla äfven för slägtet. De särskilda arterna kunna indelas i 

 2:ne grupper, af hvilka den ena innefattar dagugglorna, den 

 andra nattugglorna. 



l:sta Gruppen: Dagugglor. Dessa igenkännas derpå, att 

 öronöppningen saknar tydligt lock och ligger unge- 

 fär i samma höjd som ögat, samt att ansigtskretsen 

 är liten och upptill likasom afbruten. 



De fiesta hithörande ugglor se ganska väl om dagen och 

 anställa äfven då sina jagter; men åtskilliga äro lika ljusskygga 

 som de egentliga nattugglorna och begifva sig derföre ut på 

 rof endast om aftonen och natten. De hafva blifvit förda till 

 dagugglorna endast pä grund deraf, att de ega de yttre känne- 

 tecken, som karakterisera dessa sednare ugglor. 



a. Med fjädertofsar /lå pan)uiii. Dessa äro dock nästan 

 dolda hos fjellugglan. 



