KOFFOGLArv. o49 



koinma en uggla, nemligen en skarp syn, iin hörsel och ljudlös 

 flygt, bör det således vara betydligt lättare för ufven än för 

 många andra rofdjur och roftbglar att upptäcka och bemägtiga 

 sig ett byte. Lägger man så vidare härtill att han har ett 

 starkt utprägladt niordbegär, så bör det vara lätt att finna 

 orsaken till, att det matnyttiga vildbrådet i de skogstrakter, 

 der ufveii bygger och bor, allt mer och mer fiirsvinner. 



Men denna för jagtbanan så skadliga roffogel gör äfven 

 nytta, i det att han i betydlig mån bidrager till utrotandet af en 

 mängd i skog och mark skadliga gnagare. Vid hans bo finner 

 man ofta sorkar och råttor i stor mängd, och mången gång 

 saknas derstädes alla lemningar efter andra djur. Detta har 

 ofta gifvit anledning till den förmodan, att ufven skulle vara 

 vida mera nyttig än skadlig, och man skulle häruti påtagligen 

 hafva rätt, om man icke fastade något afseende vid den ratio- 

 nela jagten; ty i trakter, der icke vildbråd finnes, kanske till 

 följd deraf att just ufven m. fl. rofdjur samt en oförståndigt 

 bedrifven jagt utrotat detsamma, måste han alltid blifva nyttig, 

 emedan han i sådant fall är nödsakad att till sin föda mer 

 eller mindre uteslutande begagna de nyssnämnda små skade- 

 djuren. Men vill man varda jagten på ett förnuftsenligt sätt, 

 är det utan tvifvel af vigt att ^öra sig af med denna roffogel. 

 Dock hålla vi honom i allmänhet taget för mindre skadlig än 

 dufhöken, och det torde icke vara fullt riktigt, att man i den 

 nya Jagtstadgan bestämt högre skottpremier för ufven än för 

 denne sednare roffogel. 



Utom skogshöns och harar tillgriper ufven äfven en mängd 

 andra foglar och däggdjur, såsom rapphöns, änder, gäss, ekor- 

 rar, igelkottar o. s. v. Man påstår äfven, hvilket dock är 

 mindre sannolikt, att räfvar samt rådjurs- och renkalfvar nå- 

 gon gång skulle blifva hans byte. Afven förtär han fisk, ara- 

 fibier och insekter. I brist pä annan föda går han dessutom 

 på döda djur. 



Allt detta sker, såsom redan blifvit nänindt, om aftonen 

 eller natten. Om dagen håller ufven sig undangömd, merändels 

 hopkrupen tätt vid stammen af någon lummig gran, i en bergs- 

 klyfta, vid en buske o. s. v. lian är då svår att upptäcka; 



