552 IIOFFOGLAR. 



sig derstädes nära nog uteslutande på de höga fjellslätterna 

 ofvanför trädgränsen. Pä Lapplands höga snöfjell är hon mån- 

 genstädes icke sällsynt, isynnerhet under sådana år, då fjell- 

 leralarna finnas i större mängd än vanligt. I Norge går hon 

 längre söderut än hos oss. I Finland har hon äfven flera gån- 

 ger blifvit anmärkt, dock endast vintertiden. 



Det förhåller sig med fjellugglorna, likasom med flera andra 

 högnordiska foglar, att, då vintern inträder med sina mörka 

 och kalla dagar, en del lemnar sin födelsebygd och begifver sig 

 af till sydligare trakter, medan andra åter qvarstanna hela året 

 om bland snöfjellen. Dylika utvandringar ske nästan hvarje år, 

 tidigare eller sednare, alltefter årstidens beskaffenhet. Det är 

 under dessa vandringar, som fjellugglorna infinna sig på slätt- 

 bygderna i mellersta och södra Sverige, eller stundom begifva 

 sig af ända till norra Tyskland. Men de förekomma icke alla 

 år lika talrikt derstädes, utan kunna stundom vara rätt säll- 

 synta eller t. o. ni. alldeles uteblifva. Detta får icke, såsom 

 man vanligen tror, helt och hållet tillskrifvas hvarken vinter- 

 kylan eller snörikedomen, utan beror helt säkert till väsendtlig 

 del på, huru pass lyckligt fortplantningen aflupit. De år, som 

 fjelluglorna starkt förökat sig, utvandra de till vida större an- 

 tal än eljest. Man har äfven trott, att deras utvandring i 

 större antal skulle ega rum under sådana år, då fjellemlarna till 

 följd af en enorm förökelse voro stadda pä vandring, och här- 

 uti har man påtagligen icke heller misstagit sig, ehuru man, 

 enligt författarens tanke, icke fullt riktigt förstått att förklara 

 denna omständighet. Vi känna ännu icke med visshet de 

 yttre förhållanden, som under somliga år samverka för att i 

 sä hög grad uppjaga fjellemlarnas fortplantningsförmåga och 

 så gynsamt inverka på deras förökelse. Men de år, då detta 

 inträftar, kunna emellertid anses såsom särdeles goda för alla 

 de djurarter, hvilka lefva på dessa små gnagares bekostnad, 

 således äfven för fjelluggLorna. De hafva då rik tillgäng pä 

 den föda, som bäst behagar dem, och man har funnit, att de 

 i stort antal flytta till de trakter, hvarest fjellemlarna under 

 året i mängd uppehålla sig, för att derstädes bygga bo och 

 utkläcka sina ungar. Dessa sednare gå äfven väl till, dä för- 



