5G0 K OF ror, LA K. 



svarta, utåt rostgula och inåt kantade af hvitaktigt samt spräck- 

 liga af svart. Handpennorna i utfanet rostgula med breda, 

 svarta tvärband. Stjerten med rostfärgade och bruna tvärband 

 samt hvitaktig spetskant. Näbben svart. Iris brandgul. 



Skogsufven, som är ungefär af samma storlek som den 

 vanliga kattugglan, förekommer i hela Europa samt i vissa de- 

 lar af Asien och Nordafrika. Hos oss finnes han mest i de 

 södra och mellersta landskapen. Mot norden blifver han allt 

 mer och mer sällsynt, men är dock anträffad ända vid Luleå. 

 I Finland är han, enligt M. v. Wright, temligen sällsynt och 

 förekommer blott i södra delarna. 



Skogsufven är en äkta nattuggla, som visar sig ganska 

 ömtålig för starkt ljus. Han väljer derföre helst sin vistelse- 

 ort i skogen och sitter om dagarna inkrupen i täta snår eller 

 tätt invid stammen i lummiga trädkronor. Om vintern ströfvar 

 han omkring i små sällskaper och infinner sig då understundom 

 i mindre skogslundar, parker och trädgårdar. Han är temligen 

 trög i sina rörelser och betydligt mindre rädd än bergufven. 



Hans föda består mest af råttor, möss, näbbmöss och sor- 

 kar; men han föitär äfven insekter. Härutaf kan man sluta 

 till, att han under alla förhållanden måste hållas för en öfver- 

 vägande nyttig fogel, som väl förtjenar att skyddas. Tyvärr 

 är dock kännedomen om foglarnas lefnadssätt så ringa hos 

 befolkningen här i landet, att han, i likhet med alla andra 

 ugglor, förföljes och dödas, hvarhelst han anträffas, likasom 

 om han vore ett verkligt skadedjur. Den nytta han gör landt- 

 mannen genom att i skog och mark bortplocka en mängd skad- 

 liga gnagare kan visserligen icke beräknas; men den är utan 

 tvifvel ganska betydlig. Afven jägaren bör lemna skogsufven 

 i fred, emedan han icke i någon mån skadar det matnyttiga 

 vildbrådet. 



Skogsufvens häckningstid infaller redan i slutet af Mars 

 eller i April. De 4 å 5 hvitaktiga äggen läggas då vanligen 

 i något öfvergifvet bo efter andra foglar eller ekorrar, mera 

 sällan uti ihåliga träd eller stenklyftor. Gadamer, som iakt- 

 tagit skogsufven vid boet, påstår att han derstädes har ett 

 alldeles eget sätt att flyga, i det att han taktmessigt höjer och 



