KOFFOfiLAI?. 5G 1 



sänker sig samt, likasom dufvonia, slår vingarna tillsammans 

 så 'att ett smällande läte derigenoni uppkommer. Eljest låter 

 han under tortplantningstiden höra ett temligen starkt ljud: 

 vumh, vnuih, och både dä och under andra årstider frambrin- 

 gar han ett läte, som kan ungefärligen uttryckas med Ini-ak 

 och äfven ljuder ganska starkt. 



6. Jordugglan eller Kortörade Ufven (Strix brachyotus 

 LatH.). Ofcan rosfjjul och livitalduj. uied inörkhnnui fläckar 

 och teckningar; inunder hlekt rosfgni ined mörkbruna. Ulngsgä- 

 ende fläckar; stje7'ten, ^oni ej alldeles räcker fram till de hop- 

 lagda vingar)ias spets, liar pä sulopennoriui 3 ä 4 hrana tcär- 

 hand; ögat ined svart infattning ; pannans fjädertofsar helt 

 korta, si/itas ej, dä. de ligga ned, iitöfcer hufrudets öfid ga fjäder- 

 klädnad. — Längd oinkr. 13 tum; vingbr. omkr. 42 tum. 



Na m II : I\an-u<jijla. 



Ögonen omgifvas af svart. Ansigtskretsen är spräcklig af 

 svartbrunt och rostgult. Fjäderklädnaden på alla öfre kropps- 

 delar mörkbrun med rostgula fjäderkanter på hufvudet och 

 halsen samt dessutom med gula eller gulhvita fläckar på ryggen, 

 skuldrorna och vingarnas täckfjädrar; på de undre kroppsde- 

 larna ljust rostiiul, med längsgående streck eller fläckar på 

 bröstet och magpu. Undergumpen och benen ofläckade. Hakan 

 hvitaktig. Vingarnas handpennor vid roten rostfärgade, för- 

 öfrigt i utfanet med bruna och rostfärgade tvärband. Stjerten 

 med hvitaktig spetskant och föröfrigt tecknad med rostfärgade 

 och bruna tvärband. Näbben svart. Iris klart gul. — Honan 

 är större än hannen och har blekare, mera oren färgteckning. 



Jordiigglan är en för sin vidsträckta utbredning ganska 

 märkvärdig fogel. Hon förekommer nemligen i alla verldsdelar 

 med undantag af Australien. Bland de ugglor, hvilka tillhöra 

 vår fauna, utmärker hon sig äfven derigenom, att hon är den 

 enda, som regelbundet flyttar ur landet under den kalla års- 

 tiden. Hon är således en flyttfogel hos oss. Om sommaren vistas 

 hon förnämligast och fortplantar sig i hela norra Sverige, ända 

 långt upp i Finmarken; men i de mellersta och södra delarna 

 af landet är hon deremot under nämnde årstid mera sällsvnt. 



