568 ROFFOGLAR. 



gårdar, belägna på slättlandet långt ifrån skogen och der blott 

 några få större träd finnas. Under dessa hennes ströftåg gr»r 

 hon sig allestädes bemärkt genom sitt obehagliga skrik: Mvitt 

 eller klii hlivitt, som hon under de mörka höstaftnarna och 

 vinternätterna ofta låter höra. Detta har någon likhet med 

 kattens jamande, och det är sannolikt af denna anledning hon 

 erhållit namnet kattuggla. Om våren under fortplantningstiden 

 frambringa hannarna ett annat ljud, som kan uttryckas med 

 hul hn! liuhulmhu, och man gifver dem då namn af harugglor. 



Kattugglan är, jemte perlugglan, den mest ljusskygga af 

 alla våra arter. Hon är således en äkta nattuggla, hvilket äf- 

 ven af det nyss anförda tydligen fiamgär. I sina rörelser är 

 hon dessutom mera trög och otymplig än de föregående ugglor- 

 na, och hennes flygt är vacklande och ojemn, men helt tyst. 

 Hon är föga skygg, isynnerhet om dagen, då man ofta kan 

 komma henne helt nära, innan hon begifver sig på flykten. 



Hennes föda består till hufvudsaklig del af rättor och 

 sorkar, men hon förtär äfven näbbmöss, mullvadar, insekter 

 och någon gång mindre foglar. Sällan tillgriper hon ekorrar, 

 veslor, små harungar eller större foglar, såsom unga orrar, 

 rapphöns, dufvor o. s. v., och säkert är, att detta under van- 

 liga förhållanden blott undantagsvis inträffar. Kattugglan kan 

 således alltid, hvarhelst hon än uppehåller sig, betraktas såsom 

 en öfvervägande nyttig fogel, som hvarje omtänksam landtman 

 bör vara mån om att skydda. Hon är dock tyvärr en ibland 

 de många nyttiga foglar, som man af okunnighet ständigt för- 

 följer, och som så ofta med lifvet får plikta för att hon in- 

 finner sig vid landtgårdarna," ehuru hennes afsigt med dessa 

 besök endast och allenast är att tillgripa en mängd små skade- 

 djur. Det gifves till och med ännu i våra dagar många per- 

 soner, äfven bland dem, hvilka räkna sig till den s. k. bildade 

 klassen, som sätta en verklig ära uti, att på dörrarna af sina 

 uthus kunna uppspika ett stort antal ugglor och andra nyttiga 

 roffoglar, men den förståndige, som betraktar dessa troféer, 

 måste dock alltid anse dem endast såsom bevis på råhet och 

 okunnighet. Man klagar öfver den stora skada, som råttor 

 och möss anställa i visthus, lador och sädesmagasiner, och man 



