ROFFOGLAR. 571 



anträffad. I Nordamerika lefver deremot en uggla, som sä 

 nära liknar denna, att hon af flera ornithologer anses vara 

 blott en artförändring deraf. — Hos oss finnes perlugglan ora 

 sommaren i de flesta större skogstrakter i mellersta och noi'ra 

 delarna af landet; men ingenstädes allmänt. Möjligen har man 

 dock förbisett henne till följd deraf, att hon är liten och en- 

 dast i rörelse om natten. Om vintern, då brist på föda upp- 

 står, lemnar hon merändels sina häckningsorter eller sommar- 

 tillhåll och ströfvar vida omkring ufan något bestämdt mal. 

 Det är under dylika irrfärder hon infunnit sig icke allenast 

 ända långt ned i de sydligaste delarna af landet, utan äfven 

 i trakter, som äi o belägna långt nordligare än hennes vanliga 

 uppehållsställen. I Finland är hon, enligt M. V. WrigHT, näst 

 hökugglan den allmännaste arten. 



Om sommaren vistas perlugglan och fortplantar sig i större 

 barrskogai-, der gamla, ihåliga träd tinnas. Hon är, såsom vi 

 förut omtalat, en äkta nattuggla, som skyr ljuset och endast 

 om aftonen och natten är i verksamhet för att siika sin föda. 

 Om dagen sitter hon undangömd och inkrupen uti ihåliga träd 

 eller bland täta, lummiga qvistar och är da i allmänhet ganska 

 svår att upptäcka, isynnerhet som hon i de flesta fall håller 

 sig alldeles stilla, utan att lata skrämniu sig pa flykten af det 

 liuller eller prassel, som jägaren och hans hundar åstadkomma. 

 Prof. Nilsson säger, att "blir hon uppskrämd t. ex. af en 

 kastad sten eller dylikt, sä flyger hon väl omsider; men dess 

 flygt är osäker och vacklande, och hon sätter sig åter sa snart 

 hon tinner ett passande gömställe. Hon sitter aldrig högt, van- 

 ligen 2 — .3 — 4 alnar (ifver marken och kan dä lätt fångas, 

 isynnerhet om två personer gå sakta mot henne från motsatta 

 hall. Hon sitter då med tillslutna ögon, men dä hon märker 

 något, ehuru sakta, buller af den som nalkas henne åt fram- 

 sidan, öppnar hon stundom den stora öronklaffen, sa att (irats 

 öppning synes bar och omgifven af en kort, vid tub; nalkas 

 han småningom närmare, så öppnar hon begge ögonen och 

 stirrar på honom. Om han da genom rörelser med handen 

 eller lågt hvisslande eller smackande läte, fäster hennes upp- 

 märksamhet, så kan den som sakta nalkas henne frän rygg- 

 sidan, lätt gripa henne med blotta handen"'. 



