576 DUFFOGLAR. 



rfalunda är daganui närmast före och efter ungarnas utkläckning 

 kräfvans slemhinna hos dessa fogiar tjock och utsvähl, och en rask 

 nybildning af dess epitheliiceller eger dä rum, hvarvid en del 

 afstötas och bilda en klibbig, ostlik massa. Detta synes i sjelfva 

 verket vara alldeles samma process som den, hvilken försiggår i 

 däggdjurens mjölkkörtlar vid tiden före deras ungars födelse. Duf- 

 van använder också denna ostlika massa pä samma sätt som dägg- 

 djuren sin mjölk, nemligen till att dermed mata sina späda ungar. 

 Man kan siiledes säga, att dnfvan bokstailigen gifver sina ungar di, 

 likasom däggdjuren, endast att afsöudringen här sker frän kräfvau 

 och att den eger rum icke endast hos honan utan äfven hos han- 

 nen. Föröfrigt är kräfvan, såsom nyss nämndes, endast ett förva- 

 ringsrum för de nedsväljda fröen och kornen. Derifrån nedsväljas 

 nu dessa, ett och ett i sänder, i fortsättningen af matstrupen och 

 nedkomma så först i 



2. Körtelmagen eller förmagen, en liten spolformig utvidgning 

 af digestionsröret, belägen tätt under det tunna mellangärdet och 

 således inom bukhålan. Denna mage är till storleken temligen 

 oansenlig och har mjuka väggar, som till största deleu upptagas af 

 de relativt stora, sammansatta körtlar eller rättare grupper af kört- 

 lar, hvilka utmynna pä insidan i med blotta ögat märkbara små 

 öppningar. I denna magafdelning uppehålla sig fröen och kornen 

 icke länge: de passera blott igenom, men vid denna passage reta 

 de körtelmynningarna, sä att de till följd deraf afsöndra sin hvita 

 saft. För hvarje korn, som passerar, ökas således afsöndringen, 

 hvilken är körtelmagens enda funktion. Både frön och magsaft föl- 

 jas emellertid åt till nästa kavitet, som är 



3. Muskelmagen, hvilken utgör en mycket större utvidgning af 

 digestionsröret och fått sitt namn af de tvä pä livar sin sida om 

 denna säck belägna muskler, hvilka upptaga största delen af dess 

 yta. Dessa muskler äro hos de köttätande foglarna jemförelsevis 

 tunna, men hafva deremot hos de ifrågavarande uppnått en mycket 

 kolossal utveckling och styrka. Detta är också, om man ser på 

 deras betydelse, af behofvet högeligen päkalladt. Betraktar man 

 denna mages insida, så finner man, att emot de båda musklerna 

 svara tvenne ovala, skrofliga ytor, som äro beklädda med en horn- 

 artad substans, hvilken utgöres af det stelnade sekretet frän en 

 mängd körtlar, som stå tätt bredvid hvarandra pä hela insidan af 

 denna mage och icke hafva någon annan funktion, än afsöndringen 

 af denna hornartade massa. Vill man nu söka att göra sig reda 

 för betydelsen af allt detta, så skall man finna, att, då musklerna 

 arbeta, de båda ovala ytorna pressas och glida emot hvarandra med 

 en jemförelsevis betydlig kraft. De nedsväljda kornan och fröen 

 komma nu emellan dessa plattor och malas sönder såsom emellan 



