DUFFOGLAR. 579 



jeraförelse med de förut afhandlade foglarnas sång, utan tyckes 

 deremot blott vara ett uttryck af en tillfällig, passionerad 

 sinnesstämning. 



De vilda dufvorna hafva sina bon antingen uppe i träden 

 eller i klipphålor, och de äro icke några skickliga byggmästare. 

 De hafva vanliga blott 2, helt hvita ägg, som vexelvis rufvas 

 af de båda makarna. När ungarna komma till verlden äro de 

 blinda och nakna samt behöfva en längre tid föräldrarnas värd, 

 innan de kunna reda sig på egen hand. I början matas de 

 med ett mjölkartadt, tjockflytande ämne, hvilket, såsom vi 

 redan nämnt, vid den tiden afsöndras i de gamla dufvornas 

 kräfva; men sedan de blifvit något mera försigkomna erhålla 

 de frön m. m., hvilka först uppmjukats i föräldrarnas kräfva. 



Man anser i allmänhet dufvorna för skadedjur, emedan 

 de så ofta infinna sig på åkrarna. Men man har härvid icke 

 tagit i betraktande, att de hufvudsakligen upplocka de sädes- 

 korn, som fallit ut på marken och som således icke kom- 

 ma landtmannen till någon direkt nytta, och hvad som man 

 föröfrigt härvid alldeles förbisett, är den nytta dufvorna göra 

 genom att rensa åkrarna från en oräknelig mängd ogräsfrön, 

 som de med så stor begärlighet uppsnappa. Författaren tror 

 fullt och fast, att denna nytta. i betydlig mån öfverväger den 

 skada, som dufvorna någon gång förorsaka. Det har mång- 

 faldiga gånger visat sig att dufvor, som blifvit skjutna på 

 sädesåkrar, der de haft godt tillfälle att förse sig med mogna 

 sädeskorn i riklig mängd, ändå haft kräfvan till större delen 

 fylld med ogräsfrön. I Tyskland har man äfven genom en 

 mängd likartade undersökningar kommit till alldeles samma 

 resultat. Man bör således icke obetingadt antaga att dufvorna 

 äro skadedjur derföre, att de så ofta slå ned på åkrarna. På 

 kulturplatserna i de vårdade skogarna kan dock ringdufvan 

 någon gång blifva besvärlig, emedan hon med begärlighet upp- 

 äter det utsådda skogsfröet, synnerligen tall- och granfrö. 



Man känner för närvarande omkring 300 arter dufvor, 

 hvilka, ehuru de både i kroppsform och lefnadssätt likna hvar- 

 andra, blifvit fördelade på flera slägten. De, som tillhöra vår 

 fauna, vilja vi dock bibehålla i ett enda slägte, nemligen 



OQ 



Zoologien. II. Foglar. *-*'-' 



