584 DUFFOGLAR. 



grå. Kräfvan rödgrå. De undre kroppsdelarna föröfrigt grå. 

 Vingarna askgräa eller till en del orent gråa; de större arm- 

 täckfjädrarna jemte armpennorna med några svartaktiga fläckar; 

 handtäckfjädrarna svartaktiga; liandpennorna svartbruna, deras 

 utfan ytterst smalt kantade med grått. Stjerten med svart 

 spets, bakom hvilken står ett smalare grått band; föröfrigt 

 äro de särskilda pennorna i utfanet gråa, uti infanet mörkare. 

 Näbben blekgul, med rödaktig näshud. Iris brun. Ögonlocken 

 nakna, blekt köttfärgade. Fötterna röda med blåaktig an- 

 strykning. 



Honan har orenare, mattare färger, med något brun in- 

 blandning på ryggen och skuldrorna. De svarta vingfläckarna 

 mindre och mera otydliga. 



Ungarna hafva ännu mera orena färger och mörkare näb- 

 bar samt sakna metallglans på halsen. De svarta vingfläckarna 

 äro temligen tydliga. 



Skogsdafvan finnes, likasom den föregående, i alla euro- 

 peiska länder, men går icke så långt mot norden som denna, 

 och är öfver hufvud taget heller icke så allmän. I vissa län- 

 der, såsom England, Holland och Belgien, är hon till och med 

 ganska sällsynt. I Mindre Asien och norra Afrika förekommer 

 hon äfven. Hos oss har hon sitt egentliga stamhåll i de södra 

 och mellersta landskapen eller inom ekregionen. Hennes norra 

 gräns tyckes derföre infalla vid den 60:de eller 61:sta nordl. 

 breddgraden. I Finland förekommer hon, enligt M. v. Wright, 

 egentligen endast i de sydvestra delarna, men är der i vissa 

 trakter temligen allmän. I Norge har hon ungefär samma ut- 

 bredning som hos oss. 



I afseende på lefnadssättet örverensstämmer hon i många 

 fall med ringdufvan. Hon bortflyttar och återkommer ungefär 

 vid samma årstider som denna, fördelar sig parvis om våren, 

 lefver i flock på eftersommaren och hösten samt besöker fälten 

 och åkrarna på bestämda tider af dagen. Men hon synes i 

 allmänhet taget vara mindre rädd än ringdufvan och väljer icke 

 sitt tillhåll i de större barrskogarna utan helst i glesa löfsko- 

 gar, asp- och ekängar, der gamla, torrgreniga och ihåliga träd 

 finnas. Utan att hafva tillgång till dylika träd, kan hon icke 



