DUFFOGLAR. 585 



lefva, emedan hon alltid lägger sina ägg deruti. Detta är tro- 

 ligen orsaken till att hon icke tinnes så långt mot norden som 

 ringdutVan, Bäst passande tillhåll för henne äro gamla ek- 

 och aspdungar, hv^arföre hon heller icke saknas i de trakter af 

 landet, der sådana finnas. Likasom ringdutVan har hon under 

 fortplantningstiden sina vissa träd, i hvilka hon företrädesvis 

 sitter, då hon hviiar eller kuttrar. Man hör henne ofta, och 

 hennes läte kan uttryckas med ruch-ku eller du-u. 



Hon har en vacker och snabb flygt, men klatschar icke 

 så starkt med vingarna, då hon flyger upp, som ringdutVan. 



Skogsdufvans födoämnen äro ungefär desamma som ring- 

 dufvans. Dock torde hon mest förtäiä frön af gräs och örter 

 samt urfallna sädeskorn. Mera sällan synes hon tillgripa skogs- 

 frön. Hon är utan tvifvel en öfvervägande nyttig fogel, som 

 landtmannen icke har något skäl att förfölja. På de nysådda 

 åkrarna bortplockar hon endast sådana korn, som ej äro ned- 

 myllade, och på ärtåkrarna gör hon föga skada, emedan hon 

 knappast förmår att nedsvälja en ärta af vanlig storlek. Hon 

 lefver derstädes mest af lins och ogräsfrön. 



Hon sätter vanligen 2, sällan 3 kullar årligen. Den första 

 är under vanliga förhållanden redan färdig i April, den andra 

 i Juni och den tredje i Augusti. De båda makarna äro hvar- 

 andra i hög grad tillgifna och vårda äfven sina ungar med 

 mycken omsorg. Vid boet är hon icke så skygg som ringduf- 

 van och öfvergifver icke detsamma, likasom denna, om hon 

 derifrån blifver bortjagad eller om man borttager äggen. 



Man har flera exempel på att denna dufva blifvit ganska 

 tam i fångenskapen, och man vill till och med påstå, att hon 

 skall kunna sammanparas med tamdufvan; men författaren kan 

 dock icke anföra någon fullt säker uppgift härpå. 



3. Klippdufvan (Columba livia Briss.). Blågrå, med hvit 

 hahrijyg och 2 svarta hand. tvär söf ver de hoplagda vingarna; 

 halsen med purptir- och metallglans. — Längd omkr. 14 tum. 



Denna dufva, som har en ganska vidsträckt utbredning i 

 och närmast omkring Europa, finnes, såvidt man hitintills har 

 sig bekant inom Skandinavien blott på några små klippöar vid 



