594 DUFFOGLAR. 



3. Trumdufvan (C. dasypus). Denna dufva utmärker sig för- 

 nämligast genom ett egendomligt ljud, som den understundom låter 

 höra och som närmast liknar ett doft trummande. Det är äfven 

 till följd häraf som racen fått sitt namn. Till det yttre skiljer sig 

 äfven trumdufvan från de andra racerna. Hon är större än klipp- 

 dufvan. Hufvudet är i nacken försedt med en musselformig tofs- 

 kam och frampå pannan med en stjernformig fjäderprydnad. Lårens 

 fjädrar hafva en ovanlig längd, och tarserna, äfvensom tårna, äro 

 beklädda med längre fjädrar. Den nyssnämnda stjernformiga tjäder- 

 prydnaden i pannan utgöres af flera små uppstående fjädrar, hvilka 

 likformigt böja sig utåt åt alla sidor. Ju fullständigare denna pann- 

 prydnad är, desto ståtligare är fogelns utseende och desto större 

 värde får den i dufkännares ögon. — Under det att denna dufva 

 frambringar det nyssnämnda trummande ljudet är hon i ständig- 

 rörelse och vrider främre delen af kroppen än hit, än dit. Hon 

 uppblåser derjemte bröstet och gifver åt vingarna en darrande rö- 

 relse. Äkta trumdufvor kunna hålla ut med denna s. k. lek i en 

 halftimmas tid eller ännu längre. Honans trumning är mycket sva- 

 gare än hannens, och uthålligheten är hos henne ej heller så stor. 

 Hvad trumdufvans färg angår, så påträffas racen fullständigast ut- 

 bildad hos enfärgade individer med svart, hvit eller dunkelröd färg. 



Trumdufvan förekommer bäst utbildad i Moskau och på några 

 andra ställen i Ryssland; men hon finnes äfven flerestädes i Tysk- 

 land, ehuru dock icke med så tydligt utpräglade racekännetecken. 



4. Mahndufvan (C. jubata). Nacken och baksidan af halsen 

 äro försedda med en hvit mahn, som består af långa fjädrar, hvilka 

 falla ned utefter ryggen och sidorna. Tarserna och tårna äro fjäder- 

 beklädda. — Mahndufvan är större och i allmänhet taget af en gröfre 

 och starkare kroppsbyggnad än klippdufvan. Längden på malmen 

 jemte renhet i teckningen och stark fjäderbeklädnad på fötterna 

 bestämma racens äkthet. Hos de individer, som äro tecknade i 

 svart och hvitt äro racekännetecknen fullkomligast utbildade. Huf- 

 vudet är hos dessa ända ifrån nacken, der malmen vidtager, och 

 framåt öfver hjessan till nedpå bröstet helt och hållet svart, och 

 samma färg har äfven stjerten. Allt det öfriga är hvitt. 



Mahndufvan är sällsynt och träffas nästan endast i Thyringen 

 i Tyskland. 



5. Ilönsdufvan eller Malteserdufvan (C. In-evicauda). Mycket 

 större än klippdufvan och nästan så stor som en vanlig höna. Stjer- 

 ten är kort, i spetsen afstympad och bäres i en mer eller mindre 

 upprätt ställning. Benen äro höga och starka; tarserna och tårna 

 nakna. Eacekännetecknen äro fullkomligast utbildade hos individer 

 med hvit färar. 



