596 DUFFOGLAH. 



ntsliipper flera på en gäng. För att jaga upp dem i luften begag- 

 nas liera medel, såsom att slå på små trummor, att klappa med 

 händerna, att svänga med fanor och tygstycken o. s. v. Dufvorna 

 höja sig derpå omedelbart i luften och kretsa öfver hemmet under 

 (let att de oupphörligt stiga allt högre och högre, tills de icke 

 siillan försvinna ur sigte. En dylik flygt varar en längre eller 

 kortare tid, vanligen 2 å 3 timmar, men fortsattes understundom 

 iinda till 6 ä 8 timmar och räcker icke sällan till inpå nätterna, ifall 

 dessa äro månljusa. Nattliga utHygter böra dock förekommas, eme- 

 dan dervid ofta inträffar, att dufvorna stiga alltför högt, så att de 

 omkomma. Stormar, hagel och starka regnskurar, som utbryta kort 

 efter utflygten, äro äfven mycket farliga och förorsaka icke sällan 

 dufvornas undergång. Tummeletten dresseras till höjdllygare redan 

 såsom unge. En dylik dressur är mycket enkel och består deruti, 

 att man låter ungen företaga de första ntflygteriia tillsammans med 

 redan inöfvade höjdflygare. Vidare iakttager man såsom regel, att 

 endast låta dem Hyga \\t en gång om dagen och att ej gifva dem 

 föda straxt före utflygten, 



Bland tummeletterna skiljer man mellan flera olika varieteter, 

 som äfven hafva olika benämningar. Af dessa vilja vi endast anföra 

 tvenne bland de mest utmärkta, nemligen: 



1). Den Itvita Stralsunder-tuinmeletten. Denna är vanligen af 

 en snöhvit färg, men förekommer äfven understundom med brun- 

 aktiga eller svarta fläckar på kinderna, eller också med enskilda 

 färgade fjädrar här och der på kroppen. Näbben är större än hos 

 de andra tummeletterna och nästan lika stor som hos klippdufvan. 

 Näshuden är hos yngre individer ljusröd, hos äldre deremot brun- 

 aktig. Ju ljusare den bibehåller sig, äfven sedan fogeln lilifvit äl- 

 dre, desto högre skattas exemplaret. På åtskilliga individer äro 

 iifven ögonlocken omgifna af en röd ring, hvilket anses såsom ett 

 stort skönhetstecken. Eogelns hela utseende och hållning angifver 

 äfven en förädlad raee. Kroppen är smal och långsträckt; bröstet 

 bredt och fylligt; vingarna långa och flygten utomordentligt snabb 

 och liflig. 



2). Den engelska twmneletten.. Denna synes vara mest för- 

 ädlad af alla de varieteter, som tillhöra tummelettracen, och öfver- 

 träflfar dem allesammans såväl uti en behagligare kroppsställning, 

 som uti öfriga egenskaper. Hon är den minsta af alla, men bröstet 

 iir, i förhållande till fogelns storlek, kraftigare och fötterna mera 

 undersätsiga och korta än hos de andra varieteterna. Hufvudet är 

 litet och rundadt, i följd hvaraf hjessan och pannan äro starkt 

 hvälfda. Fjädrarna äro frampå pannan, äf\'ensom på sidorna deraf, 

 uppresta och krusiga, så att hufvudet framifrån har ett likasom ludet 



