DUFFOGLAR. 597 



utseende. Ncäbben är mycket kort och sj^etsig-. Ögonen äro stora och 

 framstående, med fjäderklädd ögonring. — Fjädrarnas grundfärg är 

 rostgul, men hvarje fjäder är beströdd med svarta och hvita Häckar, 

 och detta är isynnerhet förhållandet med de större ving- och stjert- 

 pennorna. — Dessa tummeletter äro icke sällan behäftade med fel 

 på ögonen och i vanliga fall mycket närsynta, hvarföre man äfven 

 bör undvika att hälla dem tillsammans med andra dufvor, emedan 

 de eljest blifva beröfvade sin andel i utfodringen. En annan olä- 

 genhet, som äfven undvikes derigenom, att olika racer hållas skilda 

 hvar för sig, är den frivilliga kroiseringen. Denna bör nemligen 

 aldrig öfverlåtas åt slumpen, utan fä försiggå efter noggranna be- 

 räkningar. Genom vårdslöshet i detta afseende, eller genom att olika 

 racer hållas tillsammans och efter godtycke fä sammanpara sig med 

 hvarandra, hafva de ui'sprungliga, ädla och vackra racerna blifvit 

 till den grad förfalskade, att man numera endast sällan är i stånd 

 att påträffa några äkta raceexemplar. Denna anmärkning gäller i 

 första rummet den nyss Ijeskrifna racen eller tummeletterna, hvilka 

 genom sammanl^landning med andra dufvor, i hög grad urartat både 

 till utseende och egenskciper. 



8. Den belgiska hrefdiifvan (C. Ijelgica). Denna utmärker sig- 

 framför de flesta andra racer genom en snabb och uthållig flygt. 

 Hon liknar till det yttre närmast korsdufvan, men äfven till en viss 

 grad tummeletten, af hvilka båda racer hon utgör en bastard. Huf- 

 vudet är välbildadt och saknar tofs. Näbben är längre och starkare 

 byggd än hos de båda stamförvandterua. Fötterna äro befjädrade. 

 Fjäderklädnaden vanligen enfiirgad. — Hennes flygt är sä snabb, att 

 hon pä blott några få minuter kan tillryggalägga en vägsträcka af 

 en svensk mils längd. Man har derföre i fordna tidei-, före tele- 

 grafens uppfinning, användt henne till fortskaffning af In-ef. Men 

 för att kunna l)egagnas till detta ändamål måste hon först under- 

 kastas dressur. Denna var mycket enkel och bestod deruti, att 10 

 ä 12 dufvor, inneslutna i en af glesa spjälor förfärdigad bur, af- 

 lägsnades på ett visst afstånd från hemmet, hvarefter buren öppna- 

 des och dufvorna försattes i frihet. Under afifärden frän hemmet 

 voro dufvorna satta i tillfälle att emellan burens spjälor öfverse 

 trakten, som de passerade, och kunde således med lätthet uppsöka 

 hemmet, sedan de erhållit sin frihet. Dylika försök upprepades 

 gäng efter annan och afständet från hemmet gjordes för hvarje gång- 

 större samt utsträcktes slutligen till den ort med hvilkeu man ön- 

 skade att underhälla skriftlig förbindelse. Sedan dufvorna sålunda 

 blifvit inöfvade att från nämnde ort uppsöka hemmet, öfversänder 

 uran till den förstnämnda orten ett visst antal inöfvade dufvor, och 

 då underrättelsen skulle afsändas, utsläpptes en dufva, vid hvilken 

 man pä en af stjertpeirnorna fastbimdit ett bref. 



