DUFFOGLAR. 601 



gar (lulVormi att gäng efter annan intaga vatten, hvarefter nian, 

 genom att försigtigt k]<ämma på kräfvan, småningom omblandar den 

 osmälta födan med \attnet. Dnfvorna frigöra sig då vanligen från 

 större delen af den öfverHödiga födan genom nppkräkning. — Dessa 

 dnfvor böra icke gerna hållas tillsammans med andra dnfracer, dels 

 derföre att de äro senfärdiga vid intagandet af födan och derigenom 

 vanligen blif\a lidande vid utfodringen, dels äfven emedan de vid 

 up2:)blåsningen af kräfvan ej kunna försvara sig mot andra dufvors 

 anfall, utan ofta blifva af dem illa tilltygade eller t. o. m. dödade. 

 De äro i allmänhet mycket oordentliga vid rufningen af sina ägg, 

 hvarföre de äfven sällan pläga lemna någon talrik afkomma. Man 

 brukar af denna anledning låta andra, mindre värdefulla dnfvor 

 göra tjenst såsom ett slags ammor, d. v. s. rufva deras iigg och 

 uppföda deras ungar. 



Det gifves liera slags kroppdufvor, oeh man luir indelat dem i 

 tvenne hufvudslag: kortbenta och långljenta. Till det förra slaget lir)ra 

 Breslauer hroppdnfvnn, Tj/ska krojipdii/van oeh Holländska ballong- 

 dufvan. Till det sednare hiira den BoJiniiska, Holländska oeh En- 

 gelska kroppdufvan . 



18. Ludna eller Lockiga dufvan. (C. hispichi). Denna dufva, 

 som är af samma storlek som klippdufvan, igenkännes derpå, att 

 fjädrai'na på de öfre kroppsdelarna likna små lockar eller hafva ett 

 ludet utseende. Detta beror derpå, att de hafva uppåt böjda spet- 

 sar. Fjäderklädnadens färg är rent hvit. — Under ruggningen bör 

 man helst instänga denna dufva på något för drag väl skyddadt 

 ställe, emedan hon är mycket ömtålig för kyla och dervid vanligen 

 förlorar så mycket fjäder på en gång, att kroppen pä flera ställen 

 l)lir alldeles naken. 



Denna dufrace påträffas fullständigast utbildad i Holland och 

 Belgien. 



19. tSilkesdufvan ((J. setacea) har mjukt oeh silkestint fan på 

 tjädrarna, som gör att hon ej kan Hyga. Fj.äderklädnaden är van- 

 ligen helt hvit. 



Denna dufva, som numera, med undantag möjligen af Spanien, 

 är ganska sällsynt, härstammar från Holland. 



Sedan en kort öfversigt nu blifvit lemnad öfver de olika duf- 

 racerna, gå vi att i det efterföljande redogöra för det vigtigaste af 

 dufvornas naturhistoria, äfvensom för några omständigheter, som 

 äro af nöden att känna vid dessa foglars ändamålsenliga skötsel 

 och vård. 



Skilnaden mellan olika kön, äfvensom mellan äldre och yngre 

 individer bland dnfvorna. Hos dufliannen äro kroppens alla delar 

 mera starkt och kraftigt utvecklade än hos honan. Hufvudet är 

 tjockare, näbben starkare med en mera utbildad näsliud, oeh bröstet 



