608 DUFFOGLAU. 



niggniiigen redan vid slutet af Maj iiiånad ocli försiggår pä sainnia 

 sätt som hos ungarna, eliuVu vanligen icke så regelbundet. 



Dufvornas sjukdomar och botemedel derför. Sjukdomar upp- 

 komma hos dufvorna oftast genom vanskötsel och dålig behandling, 

 såsom t. ex. derigenom, att man sällan eller aldrig gör rent i deras 

 bostäder, att man gifver dem skämd och otjenlig föda, dåligt vatten 

 o. s. v. De vanligaste sjukdomarna äro i korthet följande: 1) Pips. 

 Denna sjukdom är en inflammation eller katarr i respirationsorga- 

 uerna. Den yttrar sig uti en stark afsöndring af slem, som stockar 

 sig i luftstrnpen och näshålorna. Sjukdomen är derjemte äfven 

 förenad med hosta, hvarigenom dufvan söker befria sig från slemmet. 

 Afvenså ser man ofta af denna sjukdom angripna dufvor uppspärra 

 näbben och slänga med hufvudet för att äfven på detta sätt aflägsna 

 slemsamlingen. Sjukdomen är smittosam, isynnerhet om den häf- 

 tigt angriper någon individ, hvarföre man bör afskilja de sjuka 

 från de öfriga och instänga dem i ett särskildt rum. Man gifver 

 de sjuka god utfodring, bestående uti uppmjukade ärter eller vicker 

 samt något hampfrö. För att häfva det onda, gifver man piller, 

 hvilka bestå af sönderhackad livitlök, som man knådat in uti deg 

 eller uppblöttnadt bröd. I stället för hvitlök kan man äfven med 

 fördel använda koksalt eller glaubersalt. Pillerna böra vara af en 

 ärtas storlek, och ett antal af 5 — 6 stycken gör vanligen tillräcklig 

 verkan. — 2) Vanlig kräfsjuka. Dufvor, som äro behäftade med 

 denna sjukdom, afmagra hastigt och sitta i början nedslagna och 

 orörliga, men inom kort inställa sig äfven täta uppkastningar utaf 

 osmälta födoämnen. Så snart man märker ett dylikt utbrottt af 

 sjukdomen, åtskiljes genast den sjuka dufvan ifrån de friska, eme- 

 dan dessa sednare eljest förtära utaf det, som den sjuka gifvit ifrån 

 sig och derigenom äfven blifva angripna af sjukdomen. Det vanli- 

 gaste botemedel för kräfsjuka är salt, hvilket stötes sönder och 

 uppblandes med vanlig, leraktig jord. Denna blandning sätter man 

 fram åt dufvan, som merändels sjelfvilligt förtär deraf. Skulle detta 

 icke inträffa, måste saltet knådas tillsammans med deg och gifvas 

 iir. — 3) Gul kräfsjuka. Då dufvorna angripas af denna sjukdom, 

 magra de äfven hastigt utaf och få ett ruggigt utseende, hvarjemte 

 ett gult slem flyter fram genom näbben och näsborrarna. Någon 

 gång åtföljes äfven sjukdomen af upphostningar, i hvilket fall man 

 genast bör afskilja den sjuka dufvan från de öfriga. Orsaken till 

 sjiikdomen är vanligen alltför gammalt eller skämt foder, som ej 

 kan smältas. Den uppkommer likväl äfven genom dåligt och skämdt 

 vatten, genom förkylning o. s. v. Den är en mycket farlig sjuk- 

 dom, som dock i allmänhet kan botas, om man i tid uppmärksam- 

 mar den. Behandlingen består deruti, att man först noga rengör 

 näbben ifrån allt slem, hvarefter man med en fin pensel borttager 



