i mån af afnötningen under hela lifvet. Det händer någon gång vid högre ålder, att rötterna 

 sluta sig, tandpulpan dör bort och tillväxten följaktligen afstannar, men man kan dock alltid 

 genom dessa rötters irreguliära form skilja sådana tänder frän dem, som hafva fullständiga 

 rötter, och denna bildning lcmnar derföre ett i allmänhet ganska godt kännemärke för mindre 

 grupper. Såsom öfvergångsformer må, enligt J. A. Wagner ! ), nämnas slägtena Hystrix och 

 Fiber, samt arten Arvicola glareolus. Hos det förstnämnda slägtet hafva kindtänderna i ung- 

 domen öppna rötter, men få dem slutna, då de blifvit äldre. Samma förhållande är det med 

 Arvicola glareolus. Hos Fiber zibethicus äro dessa tänders rötter alltid till formen skilda från 

 den angränsande delen af tänderna, och emaljvecken fortsättas icke öfver rötterna, och en- 

 ligt Wagner äro dessa stundom slutna. Sjelf har jag likväl funnit dem öppna. 



n. 



Efter dessa inledande anmärkningar rörande några grunder för gnagarnes indelning i 

 större grupper, öfvergå vi till uppställningen af dem och dithörande familjer, och lemna till 

 en början öfver dessa en syn optisk tablå. 



l:sta Underordn. SIMPLICIDENTATI. 



Denna underordnings mest utmärkande karakter är naturligtvis den, att endast hafva 

 2:ne framtänder i öfverkäken. För öfrigt företer den en så betydlig mångfald af former, 

 att man har svårt för att finna några andra konstanta karakterer, som skilja den ifrån den 2:dra 

 underordningen. A craniet företer gomhvalfvet (palatwm ossetim) icke formen af någon bro, 

 och dess längd är alltid mycket större än dess bredd mellan kindtandraderna. Foramina 

 optica äro skilde. 



I öfverensstämmelse med Brandt anse vi, att denna underordning kan afdelas i 3:ne 

 större grupper: 1. Myomorphi, 2. Sciuromorphi, och 3. Hystrichomorphi: den förstnämnde om- 

 fattande de sex första familjerna, den andra den 7:de familjen, och den tredje den 8:de till 

 och med ll:te familjerna. 



I. Familjen Murida}. J. GRAY. 

 (Myöides, Brandt). 



Denna familj omfattar ett större antal arter än någon annan 2 ), och synes med skäl 

 kunna betraktas såsom den för hela ordningen mest typiska gruppen. Dess namn tillkänna- 

 gifver, att slägtet Mus är den för densamma typiska slägtformen. Ögonen och utörouen äro 

 i allmänhet väl utbildade, ehuru de sednare stundoin äro dolde i hårfällen. De främre och 

 bakre extremiteterna äro af vanlig storlek. Fötterna, med högst få undantag, äro utan sim- 



') Arcbiv f. Naturgeschichte, 7:er Jabrg., 1841, pag. 112. 

 *) Öfver 300 arter hafva blifvit beskrifna. 



