lämplig, och man (Wagner och Brandt) har med rätta deremot anmärkt, art efter denna 

 indelningsprincip slägtet Lagomys skulle komma att få sin plats inom en annan grupp, än 

 den för slägtet Lepus, ehuru de med hvarandra äro nära beslägtade. Denna anmärkning är 

 fullt befogad- men vi äro dock öfvertygade, att denna karakter med fördel kan användas för 

 begränsningen af ett par mindre grupper. Det är visserligen sannt att detta ben företer flere 

 olika grader uti sin utveckling, så att det hos dem, som hafva det fullständigt, d. v. s. fästadt 

 med sin ena ända vid scapula och med den andra vid sternum, stundom är gröfre och stun- 

 dom spensligare; och af dem, som hafva det ofullständigt, d. v. s. icke med sina båda ändar 

 fästadt vid de nämnde benen, hafva somlige det helt litet, eller rudimentärt, och andra der- 

 emot hafva det temligen stort. 



Ännu en karakter för gnagarnes indelning må serskildt omnämnas. Denna är kind- 

 tändernas byggnad, men icke med hänseende till beskaffenheten af deras kronor, utan med 

 hänsyn till deras rötter. Kronornas så kallade strecktecknade eller ock knöliga form är 

 underkastad en sådan mängd i hvarandra öfvergående variationer dels på grund af olika ål- 

 der och dermed förbunden olika nötning, och dels på grund af de egendomliga former, som 

 tillhöra olika arter och slägten, att den ej rätt väl duger såsom karakter för begränsningen 

 af större grupper eller familjer. Men deras rötter förete en mera konstant form, och denna 

 lemnar utan tvifvel bättre kännemärken för familjernas underafdelning i underfamiljer. Man 

 har likväl någon gång öfverskattat vigten af dessa kännemärken, och derpå grundat upp- 

 ställningen af större grupper. Så har F. Cuvier l ) indelat gnagarne uti 2:ne grupper, af 

 hvilka den ena omfattar sädana, som hafva rötter å kindtänderna, och dessa kallas Rongeurs 

 Omnivores, och den andra omfattar sådana, som sakna dylika rötter, och dessa kallas af 

 honom Rongeurs Frugivores. Att en sådan indelning är högst onaturlig, och att genom den 

 former blifva ryckta i sär, som med hvarandra hafva den närmaste naturliga frändskap, sy- 

 nes lätt vid betraktandet af den här nedan följande uppställningen af familjerna. 



Den kindtandsform, som är förenad med rötter, är den, der roten tydligen visar sig 

 afskild från tandens mellersta del, eller collum, och ännu mera från kronan, och der den är 

 sluten. Ofta är den delad uti 2 eller dera grenar eller serskilda rötter, och en sådan tands 

 tillväxt är begränsad, emedan den saknar persistent pulpa. Vid mera framskriden ålder är 

 den derföre merendels kort, och har starkt afnött krona. En sådan form finna vi t. ex. hos 

 Mus och Sciurus. Den form, der kindtänderna sakna rötter, är den der tändernas basaldel 

 är öppen och odelad, och den är vanligtvis till sin form icke skild från den mellersta delen, 

 eller collum. Det är isynnerhet dessa tänder, hvars kronor man kallat strecktecknade; och 

 de i kronorna mer eller mindre djupt ingående vecken af emaljen fortgå merendels längs 

 tändernas sidor ända till den öppna basen. En sådan form finna vi t. ex. hos Arvicola, 

 Myoäes och Lepus. Oss synes det emellertid, att man icke med fog kan helt och hållet 

 frånkänna sådana tänder rötter, om än dessa icke äro utmärkta genom någon serskild form, 

 samt äro öppna; och vi kalla dem derföre kindtänder med ofullständiga rötter, och benämna 

 deremot de andra kindtänder med fullständiga rötter. Rötterna äro öppna, emedan de hafva 

 persistent pulpa, som der har sitt läge, och deras tillväxt är derföre oafbruten, eller fortgår 



') Des deuts des Mammiféres, Paris 1825, pag. 141. 



