Gnagarnc utgöra en serdeles naturlig och väl begränsad ordning, och man är numera 

 icke i villrådighet rörande bestämningen af någon dithörande form. Den, som sednast för- 

 skaffat systematici något bryderi i detta afseende, är Chiromys madagascariensis, hvilken, en- 

 ligt livad vi ofvan sett, ännu af Wagner fördes till gnagarne, och utgjorde bland dem den 

 första familjen Pedimana. Det har likväl redan af Blainville (Ostéographie), och sedermera 

 af Owen '), och nu sist af Peters 3 ) blifvit till fallo ådagalagdt, att den icke bör hafva sin 

 plats bland gnagarne, utan bland halfaporna. Dess framtänder äro till form, antal och läge 

 fullkomligt lika gnagarnes, med emaljbetäckning endast på främre sidan, med öppen rot och 

 persistent pulpa, liksom hos dem, och sannolikt äfven utan ömsning, men den har, enligt 

 Peters, i öfverkäken bakom dessa ett par helt små och affallande framtänder, samt i samma 

 käk äfven ett par affallande hörntänder. Sådana affallande fram- och hörntänder förekomma 

 icke hos gnagarne. De öfre framtänder, som hos fam. Leporidae äro underkastade fällning, 

 efterträdas af de bakre permanenta framtänderna, och hörntänder saknas, såsom bekant, helt 

 och hållet. Emellertid företer dock Chiromys så mycken öfverensstämmelse med gnagarne i 

 anseende till tänder och cranium, att man svårligen torde kunna finna någon annan för denna 

 ordning främmande form, som visar en så stark tendens till öfvergång till densamma, och 

 den lemnar oss ett högst anmärkningsvärdt exempel på, huruledes byggnaden af extremite- 

 terna kan vara af större vigt för bedömandet af den naturliga frändskapen, än byggnaden 

 af craniet och tänderna. Dock får det anmärkas, att de öfverensstämmelser med gnagarne, 

 som dess cranium företer, äro framkallade af gnagtändernas närvaro, och att craniet för öf- 

 rigt, såsom Blainville anmärkt, visar flera öfverensstämmelser med halfaporna. 



Den för gnagarne mest utmärkande karakteren ligger uttryckt i deras namn, och vi 

 hafva följaktligen att söka den i deras tandbyggnad; men denna är icke endast utmärkande 

 genom sin form och funktion, utan äfven genom sin utveckling. Alla andra däggdjur, som 

 äro försedda med tänder, med undantag af tandhvalarne och Bruta, enligt Owen 3 ), vexla tän- 

 der, och hafva en affallande eller mjölktandsdentition, uti hvilken hos dem, som hafva tre slag 

 af permanenta tänder (framtänder, hörntänder och kindtänder), alla tre slagen ingå; men en- 

 ligt G. Cuvier's, Rousseau's och Owen'8 iakttagelser undergå större delen af gnagarne, 

 nemligen alla de, som hafva två framtänder i öfre käken, och derjemte tre eller färre kind- 

 tänder på hvardera sidan i öfre och undre käken, ingen tandömsning, och hos alla äro de 

 egentliga gnagtänderna icke underkastade någon fällning, emedan det hos Leporidse blott är de 

 båda bakre framtänderna i öfverkäken som fällas. När kindtändernas antal å hvardera sidan 

 i öfre eller undre käken öfverstiger tre, äro de, som sitta framom den 3:dje kindtanden, räk- 

 nade bakifrån, dentes prcemolares. Genom att på samma gäng taga i betraktande framtän- 

 dernas antal, form och utveckling i förening med hörntändernas frånvaro och den egendom- 

 liga utvecklingen af kindtänderna bör man derföre med säkerhet kunna bestämma en gnagare 

 såsom sådan. De som hafva framtänder mest liknande gnagarnes, nemligen Chiromys och 



') Transactions of the Zoological Society, vol. V. 



2 ) Monatsbeviclite der Königl. Preuss. Akad. der YYissensch. zu Berlin aus dem Jahr 18(34, (tr. 

 1865), pag. 243. 



3 ) Odontography, pag. 307. Dock hafva vi hos en Dasi/pus funnit en 2:dra dentition. 



