8 Forssell, Bidrag till kcännedom om Echinorhyncherna i Finlands fiskar. 



sen individuellen Schwankungen unterworfen ist, — — — ». 

 Härmed har författaren således afgjort den fråga han i sitt före- 

 gående arbete ännu lemnade öppen. På grund af nya under- 

 sökningar af talrika lefvande larver har han kommit till det re- 

 sultat, att det är fråga om en enda och icke om tvenne skilda 

 arter. På nyss anförda ställe säger Guido Schneider vidare, 

 att antalet tvärrader af stora hakar på snabeln varierar mellan 

 12 och 17. Af dessa tal angifver emellertid det förra antalet 

 tvärrader af stora hakar hos Ecli. strumostis (med 12 ä 13 tvär- 

 rader) och det senare antalet tvärrader af stora hakar hos Ech. 

 sermermis (med 16, någon gång 17 tvärrader). Af den därpå 

 följande beskrifningen öfver taggarnas utbredning på kroppens 

 cuticula framgår likaledes tydligt, att skillnaden mellan de båda 

 arterna noggrant är observerad. Till sist säger han dock: »Erst 

 das hinterste Ende des Körpers ist wieder regelmässig mit Häk- 

 chen dicht besetzt.» Jag tror dock icke att författaren i hvarje 

 fall kan påvisa dessa taggar i bakkroppens yttersta spets. 



yttre olikheterna mellan Ech. stnimosus och Ech. se- 



mermis äro redan förut ^) i huf- 

 vudsak angifna, och jag nöjer 

 mig därför nu med att endast 

 anföra några ord såsom en 

 komplettering till det redan 

 sagda. Angående taggbekläd- 

 naden på bakkroppen har jag 

 numera med säkerhet konsta- 

 terat, att hannen af hvardera 

 arten har taggar i bakkroppens 

 yttersta spets i hela dess om- 

 krets (fig. 3 och 2). Hos Ech. 

 semermis äro dessa taggar nå- 

 got större än de öfriga taggarna 



Fig. 2. 



1) »Ech. semermis n. sp.» Meddel, af Soc. F. F. F. h. 30. 1904, p. 

 175-179. 



