Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 27, n;o 3. 



på kroppen, hos Ech. stru- 

 mosus åter något mindre. 

 Honan af Ecli. strumosus har 

 änden af bakkroppen helt 

 och hållet bar (fig. 4), me- 

 dan honan af Ech. semermis 

 har bakkroppens ände till 

 hajfva dess omkrets taggbe- 

 klädd (fig. 1). Skillnaden i 

 taggbeklädnaden på abdomen 

 betingas således af könsolik- 

 het och icke af olikhet i ål- 

 der, såsom det kunde synas 

 af Olsson's uttalande om 

 Ech. strumosus^): »den bak- 

 re, nästan cylindriska delen, 



saknade hos äldre 



individ taggar, men ett yn- 

 gre individ hade taggar, ehuru 

 en smula mindre, äfven på 

 bakkroppen». 



För att i korthet samman- 

 fatta några af de viktigare 

 kännetecknen på Ech. stru- 

 mosus och Ech. semermis, skall jag anföra följande diagnoser: 



Fig. 3. 



Fig. 4. 



Echinorhynchus strumosus R u d o 1 p h i. 



Proboscis suhcylindrica, basi incrassata, reclinata. TJncino- 

 rmn series longitudinales 18; series transversae: majorum 12 — 

 13, minorum 9 — 10. ^) Collum, conicum, inerme. Corpus antice 



1) Bidrag till Skandinaviens Helminthfauna II. Kgl. Sv. Vet. Akad. 

 Handl. Bd. 25. N:o 12. p. 37. 1893. 



2) Om man räknar de små hakarna på snabelns bas i zigzag, liksom 

 man förfar med de större hakarna, så är antalet tvärrader af små hakar 9 

 ä 10 och icke endast 5, såsom en del författare uppgifver. De små hakarna 

 stå visserligen ganska tätt, så att det är något svårare att hålla reda på de 

 skilda tvärraderna af dessa hakar än af de större. 



