biect foarte interesant, studiat de mai mulţi autori, 

 dar mai cu seamă de nemuritorul Darwin. 



Imprăştiarea seminţelor, adică diseminaţiunea la 

 plantele din importanta familie a Orchidaceelor se 

 face mai cu samă prin vânt. Pe partea interioară a 

 valvelor fructului capsular dela mai multe genuri de 

 Orchidaceae, întâlnim însă şi peri higroscopici pen- 

 tru aruncarea seminţelor. 



Orchidaceele sunt răspândite pe aproape toată su- 

 prafaţa globului terestru, pe unde pot trăi plantele 

 cu flori, cu deosebire însă în ţerile cu o climă u- 

 medă şi caldă, unde ajung la cea mai mare desvol- 

 tare, trăind mai cu samă ca epifite (epidendre). Prin 

 portul lor, dar mai ales prin florile lor frumoase, bi- 

 zare, mari, divers colorate şi adesea plăcut mirosi- 

 toare şi de o durată mai lungă formează splendoa- 

 rea pădurilor fermecătoare din regiunile tropicale. 

 Spre poli speciile de Orchidaceae sunt tot mai pu- 

 ţine, aşa că în regiunile temperate şi reci ele sunt 

 foarte slab reprezentate şi cresc de preferinţă pe 

 un pământ calcaros. Familia Orchidaceae este după 

 Compositae cea mai mare familie din regnul vege- 

 tal, căci are vreo 7.200 de specii; cnf. Engler-Gilg, 

 Syllabus der Pflanzenfamilien, ed. 7. 1912, pag. 153. 

 Kraenzlin în Botan. Zeitung, 1880, pag. 139, apreciază 

 numărul total al speciilor de Orchidaceae la cel pu- 

 ţin 10.000. Din această vastă familie cresc în Europa 

 abia vreo 27 de genuri cu vreo 100 de specii, din- 

 tre cari unele sunt specii caracteristice mediteraniane 

 precum : Serapias cordigera, Serapias Lingua, Ace- 

 ras longibracteata, Neotinea intacta, Ophrys fusca, 

 Ophrys tutea, Ophrys Speculum, Orchis papilionacea, 

 Orchis saccata, Orchis provincialis, etc, altele specii 

 din Europa centrală, dintre cari menţionăm ca mai 



