105 



nat. Pllanzenfamilien II. Teii. 6 Abt. 91. fig. 91. B. şi C. Rich- 

 TER, PI. Eur. I. 277. Fritsch, Neue Beitrăge zur Flora der Bal- 

 kanhalbinsel insbesonders Serbiens I. 181. Kanitz, Plantas 

 Bomaniae hucusque cognitas 119 Xo. 1621. In silvis Mold. 

 sup. G. H.J. a. Cehlaiilu reg. inf. Ed. 27 şi pag. 246. Xo. 

 1791. Brâxdză, Prodr. ti. române 457 şi Contribuţiuni noue 

 la Flora Bomâniei 24. Grecescu. Conspect. FI. Bomâniei 

 546 şi Suplement 156. Paxţu şi A. Procopiaxu, Contribu- 

 ţiuni la Flora Ceahlăului II. Begiunea montană pag. 20. Her- 

 minium monorchis L. sub Orchide apud Boiss. ti. orient. V. 

 82. Herminiiim Monorchis L. sub Ophryde apud Simoxkai. 

 Enum. FI. Transs. 504. PR0C0PL\xr-PR0C0P0vici, Beitrag zur 

 Kenntniss der Orchidaceen der Bukowina (192). 8. Hermi- 

 nium clandestimim Grex. Godr. FI. Franc. III. 299. Ophrys 

 Monorchis L. Sp. pi. ed. 1. (1753). 947 şi ed. 2. (1763). 1342. 

 Orchis Monorchis All. FI. Pedem II. (1785). 148. Krause in 

 LuTz, Sturms FI. von Deutschld IV. 51. Epipactis Monorchis 

 ScHMiDT (1791). Satyrium Monorchis Pers. (1807). Arachniies 

 Monorchis Hoffm (1804).— Tab. XXV. 



Tubercule mici globuloase cu puţine rădăcini secundare 

 alburii, destul de groase, la planta înflorită găsim de regulă 

 un singur tubercul sesil, adică tuberculul vechiu, mai adesea 

 abia după intlorirea plantei se desvoltă din axilele foilor 

 inferioare vaginiforme. stoloni orizontali, ac^sea până la 8 

 cm. de lungi, uneori şi mai lungi, dintre cari 1 sau 2 poartă 

 la vârful lor câte o umflătură globuloasă. adecă tuberculele 

 tinere, din cari in anul următor se vor putea desvoltă plante 

 florifere. Tulpina rigidă erectă, delicată, aproape cilindrică. 

 de 10 — 30 cm. de înaltă ori şi mai inaltă, de un verde des- 

 chis, uşor striată şi Însoţită la bază de foi, reduse la vagină. 

 ascuţite şi strâns alipite de tulpină. Foile adesea numai "2 

 (uneori 3, rar 4). aşezate la partea inferioară a tulpinei. mai 

 adesea foarte apropiate una de alta şi adeseori aproape opuse 

 uneori îndepărtate una de alta, sunt cuneiforme la bază, ovale 

 sau oval-lanceolate, ascuţite, de un verde deschis, pe partea 

 superioară lucitoare şi puţin canaliculate, pe partea inferioară 

 carenate. Deasupra acestor foi mai mari observăm de regulă 

 cam pe la mijlocul tulpinei sau mai sus. incă o foaie mai 



