161 



sunt alburii. Fructul puţin elongat, la bază puţin îngustat, 

 atârnă în jos şi este fin pubescent. %. 



Prin păduri umbroase, în tufişuri pe coaste, prin rărişuri 

 şi poieni montane, de preferinţă în terenuri calcaroase, rar 

 şi de obiceiu solitar. 



Vârciorova în judeţul Mehedinţi, prin pădure în rărişuri 

 (Erb. D. Br.) ; Mănăstirea Tismana în judeţul Gorj, prin pă- 

 dure (Erb. D. Br.) ; Sinaia în judeţul Prahova, prin pădure, 

 spre «Poiana-Stânii» la poalele muntelui «Piatra- Arsă», legit 

 N. MoisEscu (Erb. Panţu) ; Bucegi sub «Poiana-Stânii», prin 

 păduri subalpine (Erb. Grec.) ; Iaşi în judeţul Iaşi, prin poieni 

 (Erb. Grec). Iunie — Iulie. 



Area geografică : Europa medie şi sudică, răspândită mai 

 cu seamă în regiunea Alpilor şi a Carpaţilor din Provence şi 

 Riviera până în Transilvania, Bosnia şi Dalmaţia, nu este 

 însă cunoscută din Dauphine, Tirol şi din Salzburg, lipseşte 

 şi din Moravia şi din şesurile Ungariei ; Franţa; Spania ; 

 Italia ; Serbia ; Crimea ; Caucaz ; Asia-Mică. 



40. Epipactis sessilifolia Peterm. în Flora XXVII. (1844). 

 370. Max Schulze, Die Orchidaceen Deutschlds. 54. Panţu, 

 Contribuţiuni la Flora Bucureştilor şi a împrejurimilor I. 

 88. Epipactis violacea Duraxd-Duquesxey. apud Muller-Krăxz- 

 Lix, Abbild. d. Orchid. 49. Garcke, 111. FI. von Deutschld. 208. 

 Richter, PI. Eur. I. 284. (considerată ca hibridă între : Epi- 

 pactis lalifolia X microphijlla). Camus, Monographie des Or- 

 chidees de l'Europe, de rAfrique septentrional, etc. 416. (ca 

 subspecie dela Epipactis latifolia All.) Epipactis latifolia var. 

 violacea Duraxd-Duquesxey, Cat. rais. d. pi. Lisieux Pont 

 J'Eveque (1846). Fiek, FI. von Schlesien 437. Hallier, FI. von 

 Deutschld. IV. 166. Epipactis varians Fleischmann u. Rechinger 

 în Oster. Botan. Zeitschrift LV. (1905). 267 apud Ascherso>^ 

 u. Graebxer, Syn. d. mitteleurop. FI. III. 863. şi Hegi, Illustr. 

 n. von Mittel-Europa II. 376 (numai ca subspecie dela Epi- 

 pactis latifolia All.). Epipactis Helleborine c. Epipactis varians 

 Craxtz. Stirp. Austr. VI. (1769). 171. Rouy, FI. Franc. XIII. 

 205. (ca subspecie dela Epipactis latifolia All.). Serapias la- 

 tifolia 7 parvifolia Pers. Syn. I. (1805). 512. Epipactis latifolia 

 £ brevifolia Irm. în Linnaea XVI. (1842). 451. Rchb. Icon. fi. 



Panţu, Orchidaceele, 11 



