15. EPIPOGO^J Gmel. 



[Epipogiim Gmel., Epipogium Koch., Epipogion St. Lager.]. 



Plante saprofite, fără clorofil, palide, fără rădăcini şi nu- 

 mai cu rizome coraliform-raniificate, cu tulpina ventricos 

 umflată la bază, al])-gălbue, translucidă, fără foi verzi, ci nu- 

 mai cu foi scuamiforme, reduse la vagine, gălbui şi pe mar- 

 gine roşietice. Inflorescenţa laxifloră şi paucifloră. Florile mari. 

 Foliolele perigonului patente, aproape de aceeaş lungime. 

 Labelul îndreptat în sus (posterior) este trilobat cu lobii la- 

 terali mici patenţi, iar lobul median mare, nedivizat, concav 

 şi prevăzut la bază cu un scurt pinten foarte gros, umflat, 

 obtus şi ascendent. Ginostemiul este oblong drept, la vârf 

 aproape bifid. Antera biloculară cu lojele contigue. Poliniile 

 două cu caudiculele elastice, fixate de un retinacul comun 

 cordiform, aşezat în adâncătura rostelului dela vârful gi- 

 nostemiului. Ovarul, ca şi pedunculul său subţire şi scurt, 

 este nerăsucit. 



43. Epipogon aphyllus Swartz. Summ. veg. Scand. (1814). 

 32. FiEK, n. von Schlesien 435. Beck, FI. von Xieder-Os- 

 terreich 215. Sagorski u. Schxeider, FI. d. Centralkarpathen, 

 II. 476. Max Schulze, Die Orchidaceen Deutschlds. 60. Mul- 

 ler-Kraxzlix, Abbild. der Orchid. 41. Garcke, Illustr. FI. von 

 Deutschld. 211. Rouy, FI. Franc. XIII. 216. Pfitzer, Orchida- 

 ceae în Exgler-Praxtl, Die nat. Pflanzenfamilien II. Teii. 6. 

 Abt. 111 fig. 111. Procopiaxu-Procopovici, Beitrag zur Kennt- 

 niss der Orchidaceen der Bukowina (195). 11. Richter, Pi. 

 Eur. I. 285. Paxţu, Contribuţiune Ia Flora Bucegilor 6. Epi- 

 pogon aphyllum Swartz. apud Camus, Monographie des Or- 



