13 



Stene i P'rugten. Er der kun 1 Sten, er denne i Regelen 

 but i begge Ender, trind og med kredsrundt eller ovalt 

 Tværsnit. Er der 2 Stene, bliver Tværsnittet halvkreds- 

 forinet eller halvmaaneformet, 3 — 5 Stene frembringer et 

 trekantet Tværsnit. Ryggen er alm. hvælvet, med 1 eller 

 flere mere eller mindre fremtrædende Ribber og mellem- 

 liggende Fordybninger (Furer); Bugfladen kan enten 

 være plan eller konkav, gjennemskaaren af Bugsømmen 

 og delt i 2 Halvdele. I den trekantede Sten er den frem- 

 springende Bugsøm omgiven af 2 enten flade eller kon- 

 kave (furede) Sider, og disse kunne hos nogle Arter (C. 

 sangvinea, altaica) være ujævne af skraa, ofte uregelmæs- 

 sige Tværrynker eller Kamme (Tab. V). Fra disse Forhold, 

 der kunne betegnes som normale, gives der dog flere 

 Undtagelser. 



I fienseende til Størrelsen variere Stenene fra 

 10'"'" til 4 å 5""™ i Længde og fra 8 ™°» til 3""" i Brede. 

 De største Stene findes hos C grandiflora, punetata, sor- 

 bifolia og tanacetifolia, de mindste hos C. cordata, altaica 

 og melanocarpa. 



Blandt de biologiske Egenskaber, der fortjene at 

 fremhæves dels hos Slægten i det hele, dels hos en stor 

 Del af dens Arter, og som i mange Tilfælde kunne være 

 vejledende i systematisk Henseende maa nævnes det for 

 Slægten karakteristiske haarde og sejge Ved, tillige med 

 de sjeldent manglende Vedtorne, hvilke Kjendetegn især 

 træde tydeligt frem ved Sammenligning med Slægten 

 Sorbus (incl. Arla, Torminaria o. fl.), der tidligere af flere 

 (f. Ex. tildels af Linné) forenedes med Cratægus til én 

 Slægt*). 



*) Foruden den væsenlige Forskjel i Frugtens Beskaffenhed er 

 Sorbus-Arlernes blødere Ved og fuldstændige Mangel af Torne 

 tilstrækkelig til at adskille dem fra Cratægus. 



