16 



tageiserne • — tør benytte Arternes geografiske Forhold som 

 Hovedinddeling af Slægten, kan en Gruppering af Arterne 

 i en Park eller et Arboret paa Grundlag heraf være ret 

 hensigtsma^ssig og virkningsfuld, idet en saad;in Sammen- 

 stilling kan foranledige en Sammenligning og derved tjene 

 til at fremhæve den forskjellige Karakter af de to Cirupper. 



Antallet af de nu kjendte Cratægus-Arter er, naardet 

 sammenholdes med de af Linné beskrevne, voxet til om- 

 trent det tidobbelte. De 9 Arter, der opforts i Linnés 

 »Species plantarum«, maa nemlig reduæres med H*), og 

 af de resterende 6 ere endda 2*''') meget tvivlsomme Sy- 

 nonymer til nu anderledes benævnte Arter. Do 48 i det 

 Følgende beskrevne Arter er dog ikke det fulde Antal, 

 idet her kun er medtaget de hos os i Friland dyrkede 

 samt nogle vel kjendte og utvivlsomt haardl'ore Arter, 

 hvorimod dels adskillige fra varmere Jordslrug (Mexico, 

 Peru), der ikke kunne ventes at ville taale vori Klima og 

 dels nogle meget tvivlsomme, tildels aldeles ubekjendte 

 (f. Ex. mange i Rømers og Kochs Monografier opregnede) 

 ere udeladte ***) 



Den betydelige Tilvæxt af Arter siden »Sp. pi.« finder 

 sin naturlige Forklaring dels i den nojagtigere Und(^rsøgelse 

 af de paa Cratægus-Arter rigeste Lande (de notdameri- 

 kanske Fristater, Syd-Sibirien og Kaukasus-Landene). dels 

 i det ændrede Syn paa Artsbegrænsningen. Linnés G. 



*) Cratægus Aria og torminalis L. tiøre til Sorbus (subgen. Aria 

 og Torminaria), C indica til Raphiolepis. 



'-*) Linnés Diagnoser for G tomentosa og C. viridis ere saa kort- 

 fattede, at deres Henførelse til rette Sted er umulig, og da de 

 tilføjede Citater pege i forslijellig Retning, er det ikke at undres 

 over, at disse Navne have voldt Forfatterne meget Hovedbrud 

 og ere fortolkede forskjelligt uden at nogen Sikkerhed for den 

 rette Anvendelse er opnaaet 



***) Ved Slutningen af denne Afhandling findes en Fortegnelse over 

 de vigtigste udeladte Arter. 



