20 



indskaarne Blade. Endnu mindre naturlig er Regels*) 

 Sammenstilling af Arterne, idet han til Grund for denne 

 lægger Blomsterstanden, for hvis Variationer der ikke kan 

 opstilles sikkre eller konstante Grænser. 



Rømer har i en udførlig Monografi**) behandlet 

 Cratægus, hvis Arter han fortrinsvis paa Grundlag af 

 Griflernes og Stenenes Antal deler i Slægterne (eller 

 Underslægterne) Cratægus, Mespilus, Oxyacantha, Halmia, 

 Azarolus. Anthomeles og Phænopyrum. Det er langt fra 

 at dette Arbejde, paa hvilket der kan skjønnes at være 

 anvendt megen Tid, har bidraget til at fjerne Vanskelig- 

 hederne ved en Inddeling af Slægten, men tvært imod 

 snarere har forøget disse, dels fordi et stort Antal tvivl- 

 somme eller øjensynlig ubetydelige Afarter ere opstillede 

 som gode Arter, dels fordi det til Hoved-Inddelingen be- 

 nyttede Kjendetegn (Frugtbladenes Antal) er i saa høj 

 Grad foranderligt, at en derpaa grundet Klassifikation nød- 

 vendig maa blive misvisende***). 



Afdøde Professor A. S. Ørsted har paa den natur- 

 historiske Forenings Møde 28. Jan. 1859 meddelt kritiske 

 Bemærkninger i Anledning af Rømers ovenfor nævnte 



*) Revisio specierum generis Cratægi. Dette Arbejde kan ikke 

 anbefales til Studiet af Slægten, idet de mest forskjellig- 

 artede og utvivlsomt adskilte Arter uden Motivering ere forenede, 

 (f. Ex. sangvinea og Douglasii. C. tanacetifolia. orientalis og 

 Heldreichii). 



**) Synopses monographicæ III. 1847. 



***) Hvor unaturlig denne Rømerske Inddeling af Cratægus-SIægten 

 ved nøjere Eftersyn viser sig at være, vil man let skjønne af 

 nogle Exempler. C. flabellata er stillet i en anden Afdeling 

 (Halmia) end den nær beslægtede C. coccinea (Phænopyrum), 

 C. Azarolus har sin Plads i Underslægten Azarolus. men dens 

 Underart Tournefurtii i Phænopyrum tilligemed C. orientalis, 

 hvorimod Underarten Aronia af sidst nævnte Art er anbragt i 

 Underslæsten Cratægus. 



