4 • John Sahlberg. [XLV 



några oss till möte komna med Cooks namn på bröstet ut- 

 märkta i resebyråns tjenst anställda väl öfvade ocli raska 

 båtsmän. Många timmar dröja vi ej i denna obetydliga 

 hamnstad, förrän vi sitta i en tredje klassens vagon, såsom 

 alltid i Orienten männen strängt åtskilda från kvinnorna i 

 särskilda järnvägsvagnar, ock äro på väg upp till Jerusalem 

 utefter den nybyggda järnvägen. Så snart vi lemnat Jaffas 

 område, befinna vi oss i vidsträckta orangeplanteringar — ett 

 verk af europeisk företagsamhet. Appelsinskörden pågår som 

 bäst; träden äro ännu ganska små, men frukterna äro af ut- 

 märkt beskaffenhet och till en del större än vi någonsin 

 förut sett. Sedan ila vi fram öfver Sarons fruktbara, väl 

 odlade och omsorgsfullt bevattnade slätt förbi Lydda och 

 Eamle. 



Nu börjar landet småningom höja sig, först med oan- 

 senliga kullar, som efter hand blifva allt högre och högre 

 och inom en timme befinna vi oss midt i ett vildt bergland, 

 där järnvägen söker sig fram längs trånga bäckdalar och 

 branta bergsklyftor i otaliga krokar och slingringar. Ber- 

 gens sluttningar och dalarna med utsinade vattubäckar stå 

 nästan kala. På vidsträckta områden kan knappt ett enda 

 träd skönjas, men öfver allt se vi lemningar efter gamla te- 

 rasser, vittnande om en forntida kultur. På långa sträckor 

 söker ögat förgäfves efter en mensklig varelse. Endast då 

 och då se vi en rad af kameler draga fram lastade dels med 

 väldiga packlådor fyllda med diverse handelsvaror, dels med 

 timmerstockar och stenar, som sålunda i konkurrens med 

 järnvägen transporteras upp till staden på Zions berg. 



På oss, som komma från de herrliga trakterna vid Me- 

 delhafvets kuster, gör detta landskap ett ödsligt och sorgligt 

 intryck. Förgäfves späja våra blickar efter något, som skulle 

 förebåda en stads närhet; det ena kala berget stiger upp ef- 

 ter det andra intill dess vi alldeles oförmodadt helt nära oss 

 varsna spetsarna af Jerusalems moskéer, tempel och minare- 

 ter, och genast därpå stanna vi vid järnvägsstationen ett 

 stycke utanför staden. En hyrkusk för oss sedan till Jaffa- 

 thor, en af stadsportarna, men sedan måste vi upp att van- 

 dra till fots, ty stadens gator äro så smala och ofta afbrutna 



