III. 



Kommgadömet i folkvaudriugsstaterua euligt nyare 



forsloiiugar. 



Föredrag af M. G. Schybergson. 



Då intresset för historiska studier i början af det för- 

 gångna seklet under infij^tande bl. a. af romantiken i synnerhet 

 i Tyskland vaknade till nytt lif, riktades uppmärksamheten 

 med särskild intensitet på medeltiden, där man sökte ur- 

 sprungsorden till den moderna nationella utvecklingen, och 

 äfven folkvandringsepoken blef därvid föremål för ingående 

 studium. Men det dröjde länge, innan materialet kunde i så- 

 dant omfång samlas och så omsorgfullt granskas, att en klar 

 uppfattning af den betydelsefulla perioden skulle framgått. 

 Folkvandringen skildrades allt ännu af mången författare så- 

 som en rörelse, som med elementär kraft bortsopade det 

 gamla. De naturfriska germanska folken öfversvämmade det 

 romerska riket, hvars förvekligade befolkning icke kunde bju- 

 da barbarerna ett verksamt motstånd, och därpå följde en 

 epok af förhärskande mörker. 



Numera te sig folkvandringsårhundradena i ett annat 

 ljus. Den fortsatta forskningen har ådagalagt, att den gamla, 

 bildningen äfven under stormarna bevarades och öfvergick 

 till de nya förhållandena, att särskildt kyrkan var den brygga, 

 som förenade det gamla med det nya, att öfverhufvud en 

 stark kontinuitet i utvecklingen förefanns. Dessa satser höra 

 sedan någon tid tillbaka till den elementära historiska bild- 

 ningen. Däremot har frågan om statsskicket i folkvandrings- 

 staterna fortfarande varit tvist underkastad. Här stodo ro- 



