N:o 22] Koniingadöiuct i folkvaudriugsstateraa. 19 



ocli leda sitt folks offentliga rätt in på de af den romerska 

 kejsarmakten banade vägarna. 



Förr eller senare inträdde ännu ett tredje skede i nt- 

 vecklingen. Föreningsbandet mellan den federerade german- 

 konungen och det romerska riket måste brista, då ju den 

 kejserliga stja^elsen icke i längden liade kraft att upprätthålla 

 sin auktoritet gentemot den själfrådige germanen. Den. ger- 

 manske konungen gjorde sig oberoende inom det område, 

 som blifvit honom och hans folk anvisadt, och så framgick 

 ur dessa förhållanden en n}^ territoriell monarki, där romare 

 och germaner bägge voro vana vid de romerska styrelsefor- 

 merna. Romarne fortforo att i traditionell underdånighet tjäna 

 den man såsom sin högste herre, som de tidigare hade lydt 

 såsom sin högste ämbetsman och som fortsättningsvis rege- 

 rade öfver dem med de medel han redan förut haft till sitt 

 förfogande. Germanerna, som alls icke hade en folklig stats- 

 inrättning med obruten kraft och politisk nationalkänsla öf- 

 rig, hade blifvit vana att lefva i en ämbetsmannastat, livars 

 rättsinstitutioner icke mera medförde något tvång för dem. 



Den allmänna karaktären af denna de germanska federa- 

 tivstaternas utveckling, som knappast har sin motsvarighet 

 på något annat område af historien, har af ingen blifvit så 

 skarpt och klart tecknad som af prof. AVilhelm Sickel, utan 

 t\ifvel en af de eminentaste bland de författare, som under 

 de två senaste årtiondena bearbetat den äldre medeltidens 

 historia. Särskildt bör jag hänvisa till hans alltigenom på 

 studium af originalkällorna grundade afhandling „Die Reiche 

 der Völkerwanderung" '). 



Betraktade såsom federatfurstar te sig de främsta af 

 folkvandringens hjältar, konungar sådana som Alarik och 

 Teoderik, i en väsentligen annan dager än den, hvari de förut 

 traditionellt framträdt. De djärfva höfdingarne, livilka i stor- 

 mande fart nedbröto den romerska statsbyggnaden, förvandlas 

 till romerska generaler, som visserligen yfdes öfver konun- 

 ^•anamnet, men villigt fogade sig i den romerska ordningen. 



') Westdenfsche Zeifschrift fur Geschichte vmd Kunst lierausgeg-eben 

 von F. Hettuer und K. Lamprecht, arg 9, 1890, s. 217-254. 



