22 M. G. Sclivbergson. [XLV 



manska konungariken, uta>n snarare såsom en epok för rikets 

 splittring i delstater, en utveckling, som liade begynt redan 

 med Posthumns' ocli Tetricns' galliska kejsardöme på 250-ta- 

 let ocli som sedermera allt vidare fortgick. Måhända ligger 

 det någon öfverdrift i detta yttrande, men jämförelsen är 

 dock belysande för sakförliållandet. 



Dessa stater, som med skäl blifvit kallade bastardstater, 

 lefde icke länge. Det ostgotiska konnngadömet nådde icke 

 en ålder af 70 år. Vandalernas, svevernas och bnrgundernas 

 riken bestodo i ett å ett och ett hälft sekel. Det västgotiska 

 riket i Spanien kunde skrj^ta öfver en tillvaro af inemot 

 300 år, men dess lifskraft var icke stor, och de framstor- 

 mande araberna gjorde sig utan svårighet till herrar i 

 Spanien. 



Många orsaker till dessa rikens snabba fall kunde näm- 

 nas, bl. a. den religiösa söndring, som länge rådde mel- 

 lan de härskande arianerna och deras romersk-katolska 

 undersåtar, men i främsta rummet berodde dock deras svag- 

 het otvifvelaktigt på de förhållanden, under hvilka de upp- 

 kommit. Den romerska staten, med dess begrepp af den all- 

 härskande statsmakten, representerad af monarken och ver- 

 kande genom byråkratin, kunde icke tjäna såsom lifskraftig 

 bärare af nya statsbildningar. Här fanns ingen ny kraftig 

 grund för statsorganismen, och så blefvo dessa monarkier 

 knappt annat än spillror af kejsardömet, hvilka bortsopades 

 af det upprörda tidehvarfvets stormar. 



Medan v. Sybels uppfattning så vidt det gäller dessa 

 stater i hufvudsak kan godkännas, har hans teori om 

 det frankiska konungadömets uppkomst och karaktär på 

 goda skäl blifvit motsagd. Vi stå här inför ett hufvud- 

 spörjsmål. Det frankiska riket, ur hvilket de flesta af de 

 moderna västeuropeiska statsbildningarna mer eller mindre 

 omedelbart framgingo, är otvifvelaktigt den i historiskt af- 

 seende viktigaste af alla folkvandringsmonarkierna. 



När Klodvig omkr. år 500 grundade det frankiska ko- 

 nnngadömet, bibehöll det enligt v. Sybels mening intet annat 

 än namnet gemensamt med de saliska frankernas rike, såsom 



