N:o 22] Kouuugadömct i folkvatidringsstatGrna. 23 



hvars konung lian först framträdde. Klodvig satte sig under 

 eröfringens lopp i besittning af den rikt utbildade romerska 

 administrationens maktmedel, livilka saknades i hans saliska 

 välde. Romarne sågo i honom kejsarnes efterföljare, för livil- 

 ken de villigt böjde sig. Åt frankerna erbjöd han det starka 

 skyddet af sin makt, den rika utsikten att vinna fördelar i 

 sina krig. Hans framgång var fullständig. Den merovin- 

 giske konungen blef ledaren af en centraliserad förvaltning 

 öfver vidsträckta områden, som han behärskade genom en ef- 

 ter romerskt mönster organiserad, af honom helt och hållet 

 beroende ämbetsmannahierarki. Det var icke så, att i det 

 merovingiska riket liksom hos ostgoterna alla statsinrättnin- 

 gar skulle hafva gestaltats enligt romersk form. Men den 

 viktigaste af dessa institutioner, själfva konungadömet, stod 

 hos frankerna oberoende af sammanhanget med de gamnial- 

 germanska förhållandena såsom en ny skapelse dels af ett 

 hundraårigt krigstillstånd, dels af romersk-kristen politik. 

 Det gamla germanska konungadömet hade alls icke gifvit 

 de element, ur hvilka det merovingiska konungadömet ut- 

 vecklade sig. Med samma rätt kunde någon påstå, att gref- 

 skapet Oldenburg gifvit sina grefvar möjlighet att vinna 

 själfhärskardömet öfver det ryska riket. Till v. Sj-bels me- 

 ning ansluter sig i hufvudsak den svenske forskaren P. E. 

 Fahlbeck, hvars arbete „La royauté et le droit royal francs" 

 (Lund 1883) emottogs såsom ett märkligt inlägg i diskussionen. 

 Han anser visserligen det merovingiska konungadömet hafva 

 varit något alldeles nytt, en blandningsprodukt af romerska 

 och germanska beståndsdelar, men den romerska karaktären 

 blir dock för honom så öfvervägande, att han slutligen i det 

 frankiska konungadömet ser ett utflöde af kejsarmakten. 



Dessa yttranden hafva blifvit motsagda och vederlagda 

 bl. a. af Felix Dahn, som i sitt vidlyftiga verk „Könige der 

 Germanen" anser det merovingiska konungadömet hafva varit 

 germanskt eller urgermanskt till sitt ursprung, dock så att 

 han inrymmer åt den romerska statsidén ett visst inflytande 

 på dess utbildning. Med ännu större skärpa och med ut- 

 märkt klarhet har den n^-ssnämnde AVilhelm Sickel förfäktat 

 den frankiska monarkins germanska ursprung och städse bi- 



