28 M. G. Scbybcrgson. [XLV 



fanns visserligen ingen institution, genom hvilken folket skulle 

 kunnat göra sig gällande gentemot en konung, som försummade 

 sin plikt att upprätthålla rättsskyddet. Man hade då endast 

 att, såsom ej sällan skedde, gripa till tumultuariskt motstånd. 

 Men bristen på ordnade institutioner hindrar icke, att uppfatt- 

 ningen om förhållandet af ömsesidig rättighet och plikt mel- 

 lan konung och undersåte var lefvande och verksam. 



På den öfvervägande betydelse det personliga momentet 

 hade i det frankiska samhället, berodde äfven en annan be- 

 tydelsefull åtskillnad mellan den romerska och frankiska 

 statsidén, nämligen att för romaren statsordningen var rätten 

 i dess helhet, för franken endast en del af rätten. Den fran- 

 kiska monarkin lämnade åt den enskilde sin själfständiga 

 rättssfär; hon ställde den fries rättigheter jämbördigt vid 

 sidan af sina egna, så att statsrätten icke hade företräde 

 framför privaträtten. Därför hade i denna monarki franken 

 sin rätt, burgundaren sin rätt, västgöten sin rätt; romaren 

 lefde efter romersk lag o. s. v. Detta var en arf vedel af den 

 germanska friheten, af det germanska väsende, som icke 

 uppoffrade den enskilde för det hela. 



Mångfaldiga underrättelser föreligga t. o. m. från Klod- 

 vigs sonsöners tid om att konungen icke var absolut makt- 

 fullkomlig, att han måste hålla sig inom de gränser, som anvisa- 

 des af den härskande rätten, ja att hans vilja t. o. m. inom 

 hans eget egentliga verksamhetsområde icke var uteslutande 

 bestämmande. Dessa uttryck för folkviljan voro obestämda 

 och organerna därför: folk- och härförsamlingen förlorade 

 småningom sin betydelse, men så föga organiserad underså- 

 tarnes inverkan j)å den högsta riksregeringen än var, är den- 

 samma betydelsefull och betecknande för författningens art. 

 Detta har med skärpa framhållits i en sakrik artikelserie af prof. 

 Gerhard Seeliger, benämnd „Volksrecht und Königsrecht" ^). 



Det viktigaste området för sådan inverkan från folkets 

 sida var lagstiftningen. Hvarje folk, som lydde under de 

 merovingiska konungarnes spira hade, såsom redan antyddes, 

 sin egen lag, hvilken grundade sig på folkseden, på livad 



') Historische Vierteljahrsschrift J898. 



