2 Gunnar Nordström. (LII 



tvänne olika händelser. Om vi å en ort ha uppstäld en 

 tidmätare — ett ur — , så angifver denna tiden för hvarje 

 å orten inträffande händelse därigenom, att denna händelse 

 sker samtidigt som urets visare intaga en bestämd ställning. 

 Angående tiden för händelser, som inträffa på andra orter, 

 kan detta ur däremot icke utan vidare utsäga någonting, 

 ity att det ingalunda är själffallet, hvad som bör förstås 

 med att tvänne på olika orter försiggående händelser in- 

 träffa samtidigt. På denna viktiga omständighet har A. 

 Einstein år 1905 uppmärksamgjort i en uppsats „Zur 

 Elektrodynamik bewegter Körper" i Ann. d. Phys. 17. Denna 

 uppsats är grundläggande för de teorier, som i det följande 

 skola framställas. Bevisföringen här skall dock rätt väsent- 

 ligt afvika från Einsteins. Jag hoppas att därigenom större 

 åskådlighet vunnits. 



Vi kunna i olika, fixa punkter A, B, C af rymden 

 tänka oss ur uppstälda. Uret i A anger tiden för hvarje 

 i punkten A inträffande händelse enligt yl-tid, uret i B tiden 

 för hvarje i punkten B inträffande händelse enligt B-i\å, 

 o. s. v. Ha vi nu något medel att jämföra de olika uren 

 med hvarandra? Vi skola enligt Einstein tänka oss en 

 dylik jämförelse med tillhjälp af ljussignaler. 



Vid en tidpunkt, då uret i A visar tiden tau afsända 

 vi från punkten A en ljussignal; denna signal observeras i 

 B, dä uret därstädes visar tiden tb. I samma ögonblick 

 afsändes från punkten B en ljussignal tillbaka till A (ljus- 

 strålen reflekteras exempelvis), och denna signal mottages 

 i A, då uret därstädes visar tiden tai. Nu kan man fastslå 

 följande definition. Uren i A och B sägas gå syn- 

 kront om vilkoret 



(1) tb — ta\-=ta2 — tb d. v. s. f& = ^^^— j 



är uppfyldt för hvarje på ofvan ang if vet sätt 

 företagen signalering mellan punkterna A 

 och B. Vilkoret utsäger helt enkelt, att ljuset behöver 

 lika lång tid för att gå från A till B som från B till A. 



