4 Gunnar Nordström. (LII 



Vi betrakta först det fall, att de båda uren röra sig 

 parallelt med deras sammanbindningslinje och i riktning 

 från G till M. Då, enligt hvad erfarenheten ger vid handen, 

 ljusets fortplantningshastighet har samma värde c, vare 

 sig den ljus utstrålande kroppen befinner sig i rörelse eller 

 i hvila, så finna vi tydligen 



c {th — tgl) ^rgh+V {th — tgl), 



(2) th tgX= ~ ~, tg2 th — 



c + y 



Vi ha altså th — tgi olik tg2 — th, och för de observatörer, 

 som röra sig med uren, tyckas dessa ej gå synkront. Om 

 observatörerna, som medfölja uren G och H, justera dessa 

 ur, så att de från deras synpunkt sedt gå synkront, så visa 

 båda uren ej mera samma tid som de i hvila befintliga ur 

 de passera, och för de i rörelse befintliga observatörerna 

 förefaller det, som om de i hvila befintliga uren ej ginge 

 synkront. Häraf synes, att i rörelse befintliga och 

 i hvila befintliga observatörer olika bedöma, 

 hvilka på olika orter skeende företeelser äro 

 att anse som samtidiga. 



Till detta resultat kommer man altså, om man accep- 

 terar den sid. 2 anförda definitionen på synkronitet hos två 

 ur äfven för det fall, att dessa ur ej befinna sig i absolut 

 hvila. Att de båda uren emellertid, för att sagda definition 

 skall kunna tillämpas, måste befinna sig i relativ hvila i 

 förhållande till hvarandra inses ju utan vidare. 



Emedan vid härledningen af formlerna (2) antagits, att 

 de båda uren G och ti visa samma tid som de hvilande ur 

 de passera, så ange sagda formler den tid, som i hvila be- 

 fintliga observatörer finna åtgå för ljussignalen att passera 

 från G till H resp. från H till G. För den tid, som erford- 

 ras för ljussignalen att passera fram och tillbaka, finna de 

 i hvila befintliga observatörerna tydligen 



