147 



Blandt de Grunde, der kunne anføres mod den Opfattelse, 

 at de gamle Nordboere skulde være gaaet op i Eskimoerne, 

 forekommer disse Ruiners Tilstand mig at være en af de væsent- 

 ligste; thi allerede da Egede kom til Landet, stod Eskimoerne 

 fuldstændig fremmede over for dem. Aldrig have de direkte 

 benyttet dem; de have kun behandlet dem som andre naturlige 

 Stensamlinger, der kunne benyttes til at indrette Grave eller 

 Ildsteder i. 



Nordboruinerne kunne passende deles i 3 Grupper; først 

 Kakortokkirken ved Julianehaab, der ved sin Arkitektur adskiller 

 sig saa fuldstændig fra alle de andre Nordboruiner, at Tanken 

 uvilkaarlig anviser den Plads som opført i den allerseneste Tid, 

 hvori Kolonierne have bestaaet, saaledes som jo ogsaa allerede 

 Graah har antydet det. Den er vistnok langt yngre end den 

 Tid, vi kende fra de grønlandske Sagaer, og stammer vel fra 

 den sidste Tid, hvorom vi kun vide, at der sendtes Bisper til 

 Landet for mulig at redde Religionen og derigennem Befolk- 

 ningen. En saadan Biskop, der var fuldstændig fremmed for 

 Landet og Traditionen i Landet, kan meget vel tænkes at have 

 bygget en ny Kirke paa et saadant Sted, der ligger centralt for 

 hele Østerbygden, men som er uden Forbindelse med de gamle 

 Centrer: Garöar og Brattahliö. Havde Befolkningen selv skullet 

 bygge en ny moderne Kirke, vilde de naturligvis. Traditionen 

 tro, have bygget den paa et af de to sidstnævnte Steder. Et 

 Udtryk for den Følelse af forholdsvis Nyhed som flere Rejsende 

 have faaet, er ogsaa det, at de have fremsat den Formodning, 

 at Kirken aldrig er bleven færdig. Sans comparaison spiller 

 altsaa denne Kirkeruin samme Rolle som Kirkeböruinen paa 

 Færøerne; men medens det i 1899 lykkedes at faa opklaret naar 



moerne have benyUet dem; og hvorfor er der i Grønland aldrig fundet 

 hengemte Skatte?, der var dog, under de idelige Fejder og senere under 

 Kampene saavel med Eskimoerne som Sorøverne, Grund nok til at hen- 

 gemme Værdigenstande. 

 ') Privatboligen paa Island. S. 168. 



