153 



Kajakker bære derop, beretter Cand. Theilgaard, at Vandet 

 om Øen er dybt; Ruinen er 10 Skridt lang og 6 Skridt bred, 

 udvendig raaalt. Der er en Døraabning paa den søndre Lang- 

 side, nærmest den østre Ende. Ruinen staar tvers over Øen, 

 og begge Ender af den beskylles af Vandet. Østenden er for- 

 trinlig bygget af godt tilpassede firkantede Granitkvadre. Vest- 

 enden er derimod stærkt sammenfalden. Hvorfor der her, saa 

 højt til Fjelds, er opført en saa solid Bygning i en lille Sø, er 

 mærkeligt; thi vel er den vel nok over Halvdelen af Aaret til- 

 gængelig paa Isen, men en stor Del af Aaret maatte der Baad 

 til for at komme ud til den, hvis man da ikke, som Cand. 

 Theilgaard, vilde svømme derud. At der i Tidens Løb skulde 

 have dannet sig en Sø om Ruinen, som ikke havde været der, 

 da den opførtes, er der Intet der tyder paa. 



Oprindelig har vel alle disse Bygninger været opførte med 

 Græstørv mellem Stenene, ligesom der ogsaa kan paavises Mure, 

 der helt ere opførte af Græstørv, hvilende paa et Underlag af 

 Sten. En saadan ses nederst paa Tavle XVII. Det er Muren 

 i den Ruin Kaptain D. Bruun udgravede i 1894, og som han 

 har afbildet S. 219 i M. o. G. XVI. I de 5 Aar der vare for- 

 løbne mellem Bruuns Udgravninger og mit Besøg i 1899, er 

 denne Græstørvmurs indre Struktur kommen frem, og Siksak- 

 linierne paa Fotografiet vise tydeligt, at Græstørvene i sin Tid 

 bleve sammenstillede paa lignende Maade paa Grønland, som de 

 endnu opstilles paa Island^). 



Hvor Forholdene have været anderledes, har Murkonstruk- 

 tionen ogsaa været en anden. Saaledes paa den c. 26 m. høje 

 Havstok N. for Kordlortok i Nordenden af Tunugdliarfik. Her 

 har Materialet kun været mindre Sten og Grus, hvorfor Siderne 

 af Murene have været opførte af de største af Stenene, medens 

 den Indre har været udfyldt af Grus, saavidt man da kan dømme 



^) Se D. Bruun: Gammel Bygningsskik paa de islandske Gaarde. Aars- 

 beretning for F"oreningen til norske Fortidsmindesmærkers Bevaring. 

 1907. S. 8. 



