166 



heller ikke hørte jeg under mit Ophold den kanonadeagtige 

 Støj, der altid følger med Kalvningerne. De ganske smaa og 

 spredte Stykker Kalvis dannes vistnok simpellhen af Nedstyrt- 

 ninger. 



Besætningen vilde nu tilbage til Klavshavn, hvilket jeg 

 maatte give Lov til; paa Tilbagevejen slog jeg atter Telt ved 

 Kekartarssunguit-Tupersua, hvorpaa jeg foretog en 

 ny Ekskursion til Teltpladsknuden; men nye Resultater frem- 

 kom ikke. Gletscherenden havde ikke forandret sig kendeligt 

 i den Uges Tid, jeg havde været ved Alangordlek; kun var 

 der flere Steder styrtet betydelige Partier af Gletscherenden ned. 

 Det ovenfor omtalte Isfjeld var rykket lidt længere ud i Fjor- 

 den. Nunatap-Tasia var endnu delvis islagt. 



Da Grønlænderne stadig klagede over, at deres Kamiker 

 var saa daarlige — et almindeligt brugt Paaskud, naar Grøn- 

 lænderne ikke vil være ude mere — maatte jeg opfylde deres 

 Ønske om at komme tilbage til Klavshavn. 



Som allerede berørt i min Beretning om Rejsen 1902 er 

 Klavshavns Befolkning ikke behagelig at have med paa en 

 længere Tur. Det er en noget lad Befolkning. Man ser altid 

 i Klavshavn kraftige unge Mennesker, som slet intet bestiller 

 ud over at ryge Tobak og glane ud over Havet. Der er ved 

 Klavshavn en god Fangst og efter grønlandsk Skik og Brug 

 falder der altid lidt af til dem, der intet har fanget; det er 

 derfor ikke nødvendigt at slide for Foden. Naboskabet til de 

 to Kolonier Jakobshavn og Kris ti an s h aab har vel heller 

 ikke gavnet. 



Meget behageligere at have med at gøre er Grønlænderne 

 i Torsukatak og i Sydost-Bugt. 



Da meget afhænger af den Besætning, man har med sig, 

 foretrak jeg at gaa videre mod Nord for der at skaffe en flink 

 Besætning. Desuden skulde jeg alligevel helst ind i Torsu- 

 katak- Fjord, for at undersøge om Gletscherne der var i 

 Tilbage- eller i Fremgang. 



